ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 640/25454/20
адміністративне провадження № К/990/7258/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В. Е.,
суддів: Смоковича М. І., Кашпур О. В.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Північного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування висновку, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року (суддя Келеберда В. І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2023 року (головуючий суддя Вівдиченко Т. Р., судді: Аліменко В. О., Кузьмишина О. М.)
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
У жовтні 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - позивач, КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до Північного офісу Держаудитслужби (далі - відповідач), у якому просило визнати протиправним та скасувати висновок Північного офісу Держаудитслужби від 01 жовтня 2020 року про результати моніторингу процедури закупівлі 
UA-2020-06-04-005082-с.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновок відповідача про наявність порушень з боку КП «Київтеплоенерго», і як наслідок, вимога про усунення таких порушень є необґрунтованими і безпідставними. На думку позивача, у нього не було законних підстав для відхилення тендерної пропозиції учасника - ТОВ «Рімол» (якого за результатами проведення процедури закупівлі визнано переможцем торгів), у зв`язку з тим, що відсутність у ТОВ «Рімол» заборгованості з податків, зборів, платежів до бюджету підтверджується відкритими відомостями в електронній системі закупівель, наданими органом фіскальної служби, а тому ненадання додатково переможцем торгів довідки про відсутність такої заборгованості не свідчить про недотримання вимог законодавства у сфері публічних закупівель. Також позивач стверджував, що норми Закону України від 25 грудня 2015 року № 922-VIII «Про публічні закупівлі» (далі - Закон № 922-VIII) не передбачають можливості усунення виявлених порушень процедури закупівлі після визначення переможця процедури закупівлі та укладення із ним відповідного договору.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону № 922-VIII, пункту 9 Положення Держаудитслужби від 03 лютого 2016 року № 43 та на підставі наказу Держаудитслужби від 21 вересня 2020 року № 160, у період з 22 вересня 2020 року по 01 жовтня 2020 року посадовими особами Північного офісу Держаудитслужби проведено процедуру моніторингу закупівлі КП «Київтеплоенерго» № UA-2020-06-04-005082-с - ДК 021:2015:09210000-4 Мастильні засоби (Оливи моторні та трансмісійні; Промислові оливи та мастила; Оливи для екскаваторів, механічних з`єднань, гідравлічні оливи та інші).
За результатами моніторингу, контролюючим органом установлено порушення КП «Київтеплоенерго» частини першої статті 31 Закону № 922-VІІІ (замовник не відхилив тендерну пропозицію переможця у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують відсутність підстав, установлених статтею 17 Закону 
№ 922-VIII). Підставою для такого порушення слугувало те, що переможцем процедури закупівлі ТОВ «Рімол» не надано замовнику (КП «Київтеплоенерго») довідку про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів до бюджету, що контролюється органами державної фіскальної служби, яка видана не раніше 30 днів до дати розкриття тендерних пропозицій відповідним органом державної фіскальної служби, шляхом її оприлюднення в електронній системі закупівель.
При цьому порушень щодо дотримання замовником законодавства у сфері публічних закупівель при визначені предмета закупівлі, відображення закупівлі у річному плані, відповідності тендерної документації вимогам законодавства, своєчасності укладення договору про закупівлю та його оприлюднення під час згаданої перевірки відповідачем не встановлено.
01 жовтня 2020 року Північним офісом Держаудитслужби затверджено Висновок про результати моніторингу процедури закупівлі, відповідно до якого відповідачем зобов`язано КП «Київтеплоенерго» здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень в установленому законодавством порядку, зокрема, у межах законодавства вжити заходів щодо розірвання договору відповідно до законодавства, та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про усунення порушення законодавства у сфері публічних закупівель, викладеного у висновку, або аргументовані заперечення до висновку, або інформацію про причини неможливості усунення виявленого порушення.
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів. 
ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що частиною третьою статті 17 Закону № 922-VIII визначено обов`язок учасника процедури закупівлі в електронній системі закупівель під час подання тендерної пропозиції підтвердити відсутність підстав, передбачених пунктами 5, 6, 12 і 13 частини першої та частиною другою цієї статті, зокрема відсутність податкової заборгованості, і повноваження щодо визначення способу документального підтвердження цієї обставини переможцем процедури закупівлі надано замовнику процедури закупівлі.
Суди наголосили, що тендерною документацією чітко встановлено обсяг документів, які мають подати учасники закупівлі, зокрема й довідку про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів до бюджету, а також визначено спосіб подачі, а саме: шляхом оприлюднення в електронній системі закупівель. Натомість позивач, як замовник, установивши невідповідність поданих документів ТОВ «Рімол», визначеним в тендерній документації (відсутність відповідної довідки), порушив частину першу статті 31 Закону № 922-VІІІ, оскільки не відхилив тендерну пропозицію ТОВ «Рімол», яке надалі стало переможцем процедури закупівлі.
Суди попередніх інстанцій уважали, що за результатами моніторингу відповідачем обґрунтовано встановлено порушення позивачем пункту 3 частини першої статті 31, частини шостої статті 17 Закону № 922-УІІІ, які відображено в оскаржуваному висновку від 01 жовтня 2020 року.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
28 лютого 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга КП «Київтеплоенерго» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2023 року.
Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 28 лютого 2023 року визначено склад колегії суддів для розгляду цієї справи: Мацедонська В. Е. (головуючий суддя), Шевцова Н. В., ОСОБА_1.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 березня 2023 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Витребувано справу № 640/25454/20 з Київського окружного адміністративного суду.
Справа надійшла до Верховного Суду 22 серпня 2024 року.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07 серпня 2026 року (у зв`язку з обранням судді Шевцової Н. В. до складу іншої судової палати та звільненням судді ОСОБА_1 у відставку) визначено склад колегії суддів: Мацедонська В. Е. (головуючий суддя), Смокович М. І., Кашпур О. В.
V. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі КП «Київтеплоенерго» просило скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
На обґрунтування позиції скаржник посилався на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах:
- від 04 листопада 2021 року у справі № 620/6134/20, від 28 січня 2021 року у справі № 160/12925/19, від 26 серпня 2021 року у справі № 280/2494/19, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2987/20 та від 30 листопада 2021 року у справі № 420/5590/19, щодо застосування норми права у спірних правовідносинах, а саме: положень статті 17 Закону № 922-УІІІ у контексті того, що замовник не вимагає документального підтвердження публічної інформації, що оприлюднена у формі відкритих даних згідно з Законом України «Про доступ до публічної інформації», яка є доступною в електронній системі закупівель. Скаржник наголосив, що у цих постановах Верховний Суд зазначив про те, що замовник має можливість у вільному доступі самостійно дізнатися про учасників інформацію, у тому числі, щодо їх заборгованості (відсутності заборгованості) зі сплати податків і зборів, а інших платежів до бюджету, а тому ненадання учасником додатково довідки про відсутність заборгованості не свідчить про порушення вимог законодавства у сфері публічних закупівель.
- від 06 жовтня 2022 року у справі № 280/8717/20 та від 16 лютого 2022 року у справі № 260/2276/20, у яких Верховний Суд надав тлумачення пункту 4 частини третьої статті 353 КАС України, відповідно до якої порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі. Так, скаржник зауважив, що при розгляді цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій не залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - ТОВ «Рімол», що свідчить про те, що суди прийняли рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі № 640/25454/20.
Разом з тим, в ухвалі від 20 березня 2023 року Верховний Суд відхилив посилання скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій правових позицій Верховного Суду, наведених у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а, від 29 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 29 листопада 2019 року у справі № 818/154/16 та від 20 квітня 2021 року у справі № 817/1269/17, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними до правовідносин у справі № 640/25454/20, а скаржником у касаційній скарзі не обґрунтовано їх подібність.
Також, на думку позивача, зобов`язальна частина спірного висновку відповідача щодо вжиття заходів про усунення виявлених порушень (розірвання договору) є не пропорційною встановленому порушенню, оскільки фактично договір, який був укладений між позивачем та переможцем торгів ТОВ «Рімол» виконаний, шляхом поставки товарів на загальну вартість 997 135,28 грн, що підтверджується відповідним звітом, який розміщений в системі Prozorro.
Північний офіс Держаудитслужби подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просив відмовити в її задоволенні, рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. Зазначив, що відповідно до Додатку № 1 Тендерної документації замовника вимагалося надання у строк, що не перевищує десяти днів з дати оприлюднення на вебпорталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір, шляхом оприлюднення в електронній системі закупівель документу, а саме: довідки про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів до бюджету, що контролюються органами державної фіскальної служби, виданої не раніше як 30 днів до дати розкриття тендерних пропозицій відповідним органам державної фіскальної служби України. Однак, ТОВ «Рімол» такої довідки не надало. Таким чином відповідач уважав, що ним правомірно прийнято спірний висновок щодо порушення позивачем вимог частини першої статті 31 Закону № 922-УІІІ.
VІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні регламентовано Законом України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-XII), за статтею 1 якого передбачено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
За приписами Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 (далі - Положення № 43), Державна аудиторська служба України (далі - Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Підпунктом 3 пункту 4 та пунктом 7 Положення № 43 закріплено, що Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель. Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
За змістом статті 5 Закону № 2939-XII контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування. Перевірка закупівель у замовників проводиться за місцезнаходженням юридичної особи, що перевіряється, чи за місцем розташування об`єкта права власності, щодо якого проводиться перевірка, і полягає у документальному та фактичному аналізі дотримання замовником законодавства про закупівлі. Результати перевірки закупівель викладаються в акті перевірки закупівель.
Поряд з цим, правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад встановлює Закон № 922-VIII, пунктом 14 частини першої статті 1 якого визначено, що моніторинг процедури закупівлі - аналіз дотримання замовником законодавства у сфері публічних закупівель під час проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та протягом його дії з метою запобігання порушенням законодавства у сфері публічних закупівель.
Згідно з частиною шостою статті 8 Закону № 922-VIII за результатами моніторингу процедури закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу процедури закупівлі (далі - висновок), що затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Такий висновок підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель протягом трьох робочих днів з дня його складання.
Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону № 922-VIII у висновку обов`язково зазначаються: 1) найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код замовника в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо якого здійснювався моніторинг процедури закупівлі; 2) назва предмета закупівлі із зазначенням коду за Єдиним закупівельним словником (у разі поділу на лоти такі відомості повинні зазначатися щодо кожного лота) та назви відповідних класифікаторів предмета закупівлі і частин предмета закупівлі (лотів) (за наявності) та його очікувана вартість; 3) унікальний номер оголошення про проведення конкурентної процедури закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель, та/або унікальний номер повідомлення про намір укласти договір про закупівлю у разі застосування переговорної процедури закупівлі; 4) опис порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявленого за результатами моніторингу процедури закупівлі; 5) зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель. У висновку може зазначатися додаткова інформація, визначена органом державного фінансового контролю. Якщо за результатами моніторингу процедури закупівлі не виявлено порушень законодавства у сфері публічних закупівель, у висновку зазначається інформація про відсутність порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель. Якщо під час моніторингу, за результатами якого виявлено ознаки порушення законодавства у сфері публічних закупівель, було відмінено тендер чи визнано його таким, що не відбувся, орган державного фінансового контролю зазначає опис порушення без зобов`язання щодо усунення такого порушення. Якщо за результатами моніторингу процедури закупівлі виявлено ознаки порушення законодавства, вжиття заходів щодо яких не належить до компетенції органу державного фінансового контролю, про це письмово повідомляються відповідні державні органи.
Також за приписами пунктів 31, 32 частини першої статті 1 Закону № 922-VIII визначено, що тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель; тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.
Відповідно до частини другої статті 22 Закону № 922-VIII у тендерній документації зазначаються, зокрема, такі відомості: 1) інструкція з підготовки тендерних пропозицій; 2) один або декілька кваліфікаційних критеріїв відповідно до статті 16 цього Закону, підстави, встановлені статтею 17 цього Закону, та інформація про спосіб підтвердження відповідності учасників установленим критеріям і вимогам згідно із законодавством. Замовник не вимагає документального підтвердження інформації про відповідність підставам, встановленим статтею 17 цього Закону, у разі якщо така інформація є публічною, що оприлюднена у формі відкритих даних згідно із Законом України «Про доступ до публічної інформації», та/або міститься у відкритих єдиних державних реєстрах, доступ до яких є вільним. Для об`єднання учасників замовником зазначаються умови щодо надання інформації та способу підтвердження відповідності таких учасників установленим кваліфікаційним критеріям та підставам, встановленим статтею 17 цього Закону. 
Тендерна документація може містити іншу інформацію, вимоги щодо наявності якої передбачені законодавством та яку замовник вважає за необхідне включити до тендерної документації.
Статтею 31 Закону № 922-VIII визначено, що замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель у разі, якщо: 1) учасник процедури закупівлі: не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 цього Закону та/або наявні підстави, встановлені частиною першою статті 17 цього Закону; не відповідає встановленим абзацом першим частини третьої статті 22 цього Закону вимогам до учасника відповідно до законодавства; зазначив у тендерній пропозиції недостовірну інформацію, що є суттєвою при визначенні результатів процедури закупівлі, яку замовником виявлено згідно з частиною п`ятнадцятою статті 29 цього Закону; не надав забезпечення тендерної пропозиції, якщо таке забезпечення вимагалося замовником, та/або забезпечення тендерної пропозиції не відповідає умовам, що визначені замовником у тендерній документації до такого забезпечення тендерної пропозиції; не виправив виявлені замовником після розкриття тендерних пропозицій невідповідності в інформації та/або документах, що подані ним у своїй тендерній пропозиції, протягом 24 годин з моменту розміщення замовником в електронній системі закупівель повідомлення з вимогою про усунення таких невідповідностей; не надав обґрунтування аномально низької ціни тендерної пропозиції протягом строку, визначеного в частині чотирнадцятій статті 29 цього Закону; визначив конфіденційною інформацію, що не може бути визначена як конфіденційна відповідно до вимог частини другої статті 28 цього Закону; 2) тендерна пропозиція учасника: не відповідає умовам технічної специфікації та іншим вимогам щодо предмета закупівлі тендерної документації; викладена іншою мовою (мовами), аніж мова (мови), що вимагається тендерною документацією; є такою, строк дії якої закінчився; 3) переможець процедури закупівлі: відмовився від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації або укладення договору про закупівлю; не надав у спосіб, зазначений в тендерній документації, документи, що підтверджують відсутність підстав, установлених статтею 17 цього Закону; не надав копію ліцензії або документа дозвільного характеру (у разі їх наявності) відповідно до частини другої статті 41 цього Закону; не надав забезпечення виконання договору про закупівлю, якщо таке забезпечення вимагалося замовником. Інформація про відхилення тендерної пропозиції, у тому числі підстави такого відхилення (з посиланням на відповідні норми цього Закону та умови тендерної документації, яким така тендерна пропозиція та/або учасник не відповідають, із зазначенням, у чому саме полягає така невідповідність), протягом одного дня з дня ухвалення рішення оприлюднюється в електронній системі закупівель та автоматично надсилається учаснику/переможцю процедури закупівлі, тендерна пропозиція якого відхилена, через електронну систему закупівель. У разі якщо учасник, тендерна пропозиція якого відхилена, вважає недостатньою аргументацію, зазначену в повідомленні та протоколі розгляду тендерних пропозицій, такий учасник може звернутися до замовника з вимогою надати додаткову інформацію про причини невідповідності його пропозиції умовам тендерної документації, зокрема технічній специфікації, та/або його невідповідності кваліфікаційним критеріям, а замовник зобов`язаний надати йому відповідь з такою інформацією не пізніш як через п`ять днів з дня надходження такого звернення через електронну систему закупівель. 
VІІ. Висновки Верховного Суду
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).
Предметом спору у цій справі є висновок Північного офісу Держаудитслужби від 01 жовтня 2020 року, складений за результатами моніторингу процедури закупівлі UA-2020-06-04-005082-с.
Касаційне провадження у цій справі відкрите на підставі пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме 
- неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04 листопада 2021 року у справі № 620/6134/20, від 28 січня 2021 року у справі № 160/12925/19, від 26 серпня 2021 року у справі № 280/2494/19, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2987/20 та від 30 листопада 2021 року у справі № 420/5590/19, щодо застосування норми права у спірних правовідносинах, а саме: положень статті 17 Закону № 922-УІІІ (замовник не вимагає документального підтвердження публічної інформації, що оприлюднена у формі відкритих даних згідно з Законом України «Про доступ до публічної інформації», яка є доступною в електронній системі закупівель), 
- порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (незалучення до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - ТОВ «Рімол», щодо якого суди прийняли рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки).
Колегія суддів зауважує, що першочергово слід надати оцінку правильності дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, оскільки у разі встановлення таких порушень з боку судів попередніх інстанцій, Верховний Суд позбавлений можливості надавати оцінку іншим доводам касаційної скарги щодо суті спору (зокрема, щодо неврахування судами правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 04 листопада 2021 року у справі № 620/6134/20, від 28 січня 2021 року у справі № 160/12925/19, від 26 серпня 2021 року у справі № 280/2494/19, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2987/20 та від 30 листопада 2021 року у справі № 420/5590/19) без залучення до розгляду справи учасника спірної закупівлі та надання йому можливості висловити власні міркування стосовно спірних правовідносин.
Повертаючись до спірних правовідносин убачається, що за результатами проведеної процедури закупівлі КП «Київтеплоенерго» 
№ UA-2020-06-04-005082-с (ДК 021:2015:09210000-4 Мастильні засоби (Оливи моторні та трансмісійні; Промислові оливи та мастила; Оливи для екскаваторів, механічних з`єднань, гідравлічні оливи та інші) було визначено переможця - ТОВ «Рімол».
Як убачається зі змісту оскаржуваного висновку Північного офісу Держаудитслужби від 01 жовтня 2020 року, з огляду на встановлене порушення законодавства у сфері публічних закупівель відповідачем зобов`язано позивача здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень у встановленому законодавством порядку, зокрема, шляхом вжиття заходів щодо розірвання договору відповідно до законодавства, та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про усунення порушення законодавства у сфері публічних закупівель, викладеного у висновку, або аргументовані заперечення до висновку, або інформацію про причини неможливості усунення виявленого порушення.
Отже, у спірному висновку контролюючий орган указав конкретний спосіб усунення недоліків, виявлених при проведенні процедури закупівлі, а саме: шляхом розірвання договору відповідно до законодавства.
Водночас скаржник стверджував, що 21 серпня 2020 року між КП «Київтеплоенерго» та ТОВ «Рімол» укладено Договір про закупівлю товарів № 1011/Д83-20, відповідно до умов якого товариство здійснило поставку необхідного товару на загальну суму 997 135,28 грн і позивач здійснив їх оплату у повному обсязі, що підтверджується звітом про виконання договору про закупівлю UA-2020-06-04-005082-c, розміщеного за електронною адресою в системі Prozorro: https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2020-06-04-005082-c?lot_id=a25c7b884b0b487680d15ba785272723#lots.
З цього приводу колегія суддів уважає за доцільне зазначити таке.
Правовим наслідком незалучення до участі у справі третіх осіб є порушення конституційного права на судовий захист, оскільки особи не беруть участі у справі, вирішення якої може безпосередньо вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки та не реалізують комплексу своїх процесуальних прав.
Правовий статус та порядок вступу у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, врегульований КАС України.
Крім того, участь у справі третіх осіб з одного боку обумовлена завданням адміністративного судочинства, яким згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливий, неупереджений та своєчасний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, а з іншого - вимогами процесуального законодавства про законність і обґрунтованість судового рішення.
Верховний Суд наголошує, що інститут третьої особи спрямований на створення умов для захисту прав, свобод та інтересів такої особи, які можуть бути порушені при вирішенні спору між позивачем і відповідачем за відсутності третьої особи. Участь третьої особи сприяє всебічному розгляду справи, зібранню більшої кількості доказів, правильному вирішенню справи, запобігає ситуації, коли у справах з одних правовідносин ухвалюються протилежні за змістом рішення.
Інтерес третьої особи щодо задоволення позову (якщо вона бере участь на стороні позивача) або щодо відмови у задоволенні позову (якщо вона бере участь на стороні відповідача) збігається з інтересами відповідно позивача або відповідача. Це відрізняє третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, від третьої особи, яка заявляє такі вимоги.
Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 06 жовтня 2022 року у справі № 280/8717/20, від 16 лютого 2022 року у справі № 260/2276/20 (на які посилається скаржник у касаційній скарзі) та від 24 липня 2023 року у справі № 640/4856/19. 
Додатково колегія суддів ураховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2026 року у справі № 922/5241/21 роз`яснено, зокрема, щодо впливу висновків суду на права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі, які, у свою чергу були висловлені у резолютивній частині такого рішення. З цього приводу Велика Палата Верховного Суду наголосила, що за результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Тобто резолютивна частина рішення містить присуд, який в силу обов`язковості судового рішення як конституційної засади судочинства (пункт 9 частини другої статті 129, стаття 129-1 Конституції України) є обов`язковим до виконання. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина друга статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Закон не встановлює механізму, який виключав би особу, яка не брала участь у справі, з-під дії судового рішення, якщо таке містить присуд про її права, інтереси та (або) обов`язки (стягує з неї кошти, зобов`язує її вчинити певні дії або утриматись від них, змінює чи припиняє правовідносини з її участю, визнає недійсним або скасовує документ, який посвідчує право особи, тощо). Однак процесуальний закон встановлює право на перегляд справи та оскарження судового рішення для особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки. Тобто законодавець визнав очевидно виправданим втручання в остаточне рішення суду для його перегляду з метою не допустити спрямування обов`язкової сили рішення суду на особу, яка не була залучена до участі у справі.
У цій же справі Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків (пункт 108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 916/4093/21). Окрім того, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, має право на перегляд справи та оскарження судового рішення, і для забезпечення цього права процесуальний закон також встановлює виняток з правила, спрямованого на забезпечення остаточності судового рішення, процесуальний закон надає також суду повноваження, які спрямовані на усунення цього порушення і які суд здійснює ex officio. Саме з огляду на публічну вагу цієї складової гарантії справедливого суду, яка полягає у тому, що суд не може вирішувати питання про права, інтереси або обов`язки особи, не залучивши її, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що повноваження скасувати судове рішення з направленням справи на новий розгляд, якщо суд нижчої інстанції прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України), суд касаційної інстанції здійснює незалежно від вимог та доводів касаційної скарги, а також незалежно від того, чи з касаційною скаргою звернулась особа, про права, інтереси та (або) обов`язки якої суд нижчої інстанції ухвалив рішення. Ухвалення судом рішення про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі становить такий дефект правосуддя, виправлення якого суд вищої інстанції не може поставити в залежність від того, чи скаржиться на нього особа.
З огляду на викладене вище положення процесуального законодавства України та правові висновки, Верховний Суд уважає, що зміст оскаржуваного висновку Північного офісу Держаудитслужби від 01 жовтня 2020 року, а також його виконання має безпосередній вплив на права і обов`язки не лише для позивача КП «Київтеплоенерго», але і для переможця конкурсу у сфері публічних закупівель - ТОВ «Рімол», з яким, відповідно до оскаржуваного висновку, має бути розірваний договір.
При цьому вказаний висновок також відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постановах від 18 квітня 2023 року у справі № 640/16591/20 та від 08 травня 2025 року у справі № 240/3673/23, і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.
Таким чином, у порушення наведених вище приписів процесуального закону та принципів адміністративного судочинства, судом першої інстанції не залучено до участі у справі в якості третьої особи зазначене товариство. Апеляційний адміністративний суд не звернув увагу на те, що суд першої інстанції прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі. 
Натомість процесуальна можливість усунути такі недоліки під час касаційного перегляду у суду касаційної інстанції відсутня.
З огляду на викладене, Верховний Суд уважає, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій не можуть уважатися обґрунтованими та законними, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 
При новому розгляді справи судам в першу чергу необхідно надати оцінку усім викладеним у спірному висновку порушенням, встановити кого з учасників процедури закупівлі було визначено переможцем та дослідити чи укладався з ним договір про закупівлю. З огляду на зазначене, судам варто встановити необхідність залучення до участі у справі переможця такої процедури закупівлі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, адже рішення суду може вплинути на права та обов`язки вказаної особи.
Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що оскільки суд касаційної інстанції установив порушення судами норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судових рішень, тому в межах розгляду цієї скарги Верховний Суд не переглядає судове рішення суду на предмет дотримання вимог норм матеріального права.
Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Водночас, відповідно до Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності з 15 грудня 2022 року, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва та утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві. Одночасно, у пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного закону встановлено, що з дня набрання чинності цим законом до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, а тому ця справа направляється на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
З огляду на результат касаційного розгляду витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 355-356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2023 року скасувати.
Справу направити на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська
Судді М. І. Смокович
О. В. Кашпур