ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 6641/7790/25     Головуючий І-ї інстанції – Ященко С.О.
Провадження № 33/818/1183/26      
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
08 вересня 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Костенко Ю.С.
за участю захисника Пулькіна Ю.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Пулькіна Ю.П. на постанову судді Слобідського районного суду м.Харкова від 11 березня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,-

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, ОСОБА_1 04.10.2025 року о 13 год. 28 хв. у м. Харкові по б-р. Жасминовий, 1, керував транспортним засобом Hyundai Tucson, державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810, результат якого виявився позитивним та склав 0,43 проміле. ОСОБА_1 з результатами не погодився, від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі КНП ХОР «ОКНЛ» (вул. Ахієзерів, 18А, м. Харків) відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.
Постановою судді Слобідського районного суду м.Харкова від 11 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзізахисник Пулькін Ю.П. просить постанову судді, як незаконну та необґрунтовану, скасувати та постановити нову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що наявними матеріалами не підтверджений факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинка співробітниками поліції. При цьому, відеозапис з мобільного телефону поліцейського (473234) у розумінні ст.251 КУпАП не є доказом у справі, оскільки не містить ані дати, ані часу.
За версією його підзахисного, вище зазначений запис зупинки його авто поліцією був записаний раніше (01.10.2025 року або 02.10.2025 року), коли його зупиняв кілька разів поспіль інший екіпаж поліції, та це не мало жодних негативних наслідків.
При цьому, відеозапис з бодікамер поліції починається з того, що ОСОБА_1 стоїть на тротуарі на значній відстані від автомобіля. 
Вказує, що того дня ОСОБА_1 взагалі не користувався авто та був затриманий інспекторами поліції у той момент, коли вийшов з будинку, де мешкає його мати ( АДРЕСА_1 ) до ТЗ забрати свої речі, які залишились в авто з вечора 03.10.2025 року.
Зазначає що наявним відеозаписом не зафіксовано наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.
Крім того, поліцією не було забезпечено проведення огляду у медичному закладі, в той час як пройти огляд на місці ОСОБА_1 погодився, не був згодний лише з оформленням його результатів.
Звертає свою увагу, що ОСОБА_1 не було вручено напралення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікарні, права йому були роз`яснені вибірково, підписати протокол фактично не пропонували та заздалегідь відмовили у видачі його копії.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши пояснення захисника Пулькіна Ю.П. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, як встановлено судом, ОСОБА_1 04.10.2025 року о 13 год. 28 хв. у м. Харкові по б-р. Жасминовий, 1, керував транспортним засобом Hyundai Tucson, державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810, результат якого виявився позитивним та склав 0,43 проміле. ОСОБА_1 з результатами не погодився, від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі КНП ХОР «ОКНЛ» (вул. Ахієзерів, 18А, м. Харків) відмовився.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №473234 від 04.10.2025 року.
Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія  ОСОБА_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 04.10.2025 року, згідно якого огляд у зв`язку з виявленими ознаками (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) за допомогою Драгер Алкотест 6810 був проведений на місці зупинки та склав 0,43 проміле, з яким ОСОБА_1 не погодився;
- результатами тестування на алкоголь ОСОБА_1 , проведеного на місці зупинки за допомогою Драгер Алкотест 6810, тест № 3620, який склав 0,43 проміле, та з яким ОСОБА_1 не погодився;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 04.10.2025 року об 13 год. 40 хв., відповідно до якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння:запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів; огляд у КНП ХОР «ОКНЛ» не проводився за відмовою водія ОСОБА_1 ;
- рапортом поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції Коєва Д. від 04.10.2025 року щодо обставин зупинки транспортного засобу, а також підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем та н був зупинений співробітниками поліції за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, слід ззаначити наступне.
Відповідно до рапорту поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції Коєва Д. від 04.10.2025 року автомобіль Hyundai Tucson, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 був зупинений за тих підстав, що останній рухався на ТЗ, що має явні ознаки ДТП. (а.с.9), що, у свою чергу, узгоджується з вимогами п.3 ч.1 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію».
Згідно відеозапису (файл 473234.mp4), який на думку захисника, є неналежним доказом у справі, зафіксовано рух автомобіля Hyundai Tucson, державний номер НОМЕР_1 , який зупиняються на вимогу поліції та з нього (з місця водія) виходить чоловік, особу якого пізніше було втсановлено як ОСОБА_1 .
Відповідно до відеозапису з бодікамер поліції, достовірність якого адвокатом не оспорюється, убачається спілкування ОСОБА_1 , який перебуває неподалік вище вказаного авто, із співробітниками поліції. Під час перевірки особи водія було встановлено, що останній обмежений у праві керування ТЗ, що ОСОБА_1 , у свою чергу заперечив, вказавши, що суд вже пройшов та він має відповідне рішення, яке може показати у застосунку «Дія». Для цього він пішов до свого авто, щоб взяти телефон, який знаходився в салоні ТЗ. 
Таким чином, у процесі спілкування із поліцією ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, відповідаів на запитання, надавав документи та в цілому позиціонував себе саме як водій ТЗ. Також, як водій транспортного засобу, він погодився пройти відповідний огляд з метою втснаовлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ, з результатами якого не погодився.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до рапорту поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції Коєва Д. від 04.10.2025 року того ж дня щодо ОСОБА_1 будло складено протокол серії ЕПР1 №473224 за ч.3 ст.126 КУпАП.
Як встановлено під час апеляційного перегляду, постановою судді Слобідського районного суду м.Харкова від 16.12.2025 року, яка набула законної сили 27.12.2025 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 126 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.
Разом із тим, як убачається зі змісту вище вказаного рішення, захисник ОСОБА_1 – адвокат Пулькін Ю.П., заперечуючи проти протоколу серії ЕПР1 №473224 від 04.10.2025 року, складеному за тих же обставин, що і протокол серії ЕПР1 №473234 від 04.10.2025 року за ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема, зазначив, що його підзахисний у день події, що мала місце 04.10.2025 року о 13 год. 28 год., не усвідомлював, що, керуючи транспортним засобом, він скоює адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП, тобто, жодним чином не заперечував факт керування ОСОБА_1 саме у цей день та час, як і сам ОСОБА_1 , який також надавав власні пояснення у судовому засіданні.
Зважаючи на викладене, з урахуванням даних відеозапису, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є беззаперечним.
При цьому, всупереч аргументіа апелянта, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність правопорушення. Сюди прямо відносяться показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Оскільки сучасний мобільний телефон є таким технічним засобом, запис із нього є повноцінним електронним доказом. 

Цю позицію також неодноразово підтверджував Верховний Суд, зазначаючи, що процесуальне законодавство не обмежує перелік технічних засобів, якими може бути зафіксовано правопорушення, а використання особистого гаджета поліцейського в екстремальних чи невідкладних умовах (наприклад, у публічному місці під час виявлення правопорушення) саме по собі не є безумовною підставою для визнання доказу недопустимим. (Постанова ККС ВП від 23.09.2025 року у справі №134/1667/23)
Разом із тим, бажано (але не обов`язково), щоб на самому відео відображалися дата та час зйомки (або їх можна було чітко встановити за метаданими файлу та обставинами на відео).
Посилання захисника на те, що наявним відеозаписом не зафіксована наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, також є неспроможними за такимх підстав.
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з  ОСОБА_1 ,а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.
Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пунктом 3 Розділу І Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:
-запах алкоголю з порожнини рота;
-порушення координації рухів;
-порушення мови;
-виражене тремтіння пальців рук;
-різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
-поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. (а.с.1)
Аналогічні ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені поліцією у ОСОБА_1 , відображені і у акті огляду, і у направлення на медичний огляд у лікарні. (а.с.7, 8)
Посилання в протоколі на ознаки сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідають роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, який останній погодився пройти на місці зупинки, однак, врешті, не був згоден з його результатом.
Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.
Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів, входить до його виключних дискреційних повноважень.
В даному випадку працівники поліції, оцінивши поведінку та стан ОСОБА_1 , дійшли висновку, що він має ознаки саме алкогольного сп`яніння, про що йому, згідно відеозапису, і було повідомлено, а тому, в порядку вимог ПДР України, запропонувано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Доводи захисника про те, що поліцією не було забезпечено проведення огляду у медичному закладі, таклж не є слушними з огляду на дані з бодікамер поліції, якими зафіксовано, що після того, як ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест», з результатом якого він був не згодний, інспектор поліції запропонував йому пройти такий огляд у медичній установі, на що останній категорично відмовився.
Водночас, відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку зафіксована на нагрудну камеру поліцейських, відповідно до вимог статті 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».
Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735,не передбачено вручення водію письмового направлення для огляду на стан сп`яніння.
Аргументи адвоката про те, що права його підзахисному були роз`яснені вибірково, підписати протокол фактично не пропонували та заздалегідь відмовили у видачі його копії, у свою чергу, також не відповідають дійсності.
Як убачається з наявного відеозапису, ОСОБА_1 були роз`яснені його права особи, яка притягається до адмінітсративної відповідальності (ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП), після чого інспектор поліції запитав, чи буде ОСОБА_1 підписувати протокол, отримувати його копію та надавати письмові пояснення, а також пояснив, що у разі, якщо він не має такого бажання, то може бути вільний. ОСОБА_1 , всвою чергу, зазначив, що нічого підписуват він не буде та виявив бажання піти за тверезим водієм, який би міг перепаркувати його авто, яке, на його думку, було розташоване на проїзній частині не досить вдало.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду у встановленому заокном порядлку, у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , тобто, ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП
Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень, та відповідає вимогам ст.23, ст.33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргузахисника Пулькіна Ю.П. залишити без задоволення.
Постанову суддіСлобідського районного суду м.Харкова від 11 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик