ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року | Справа №160/13000/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення і рішення про залишення скарги без розгляду,

УСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, ДПС України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.11.2025 р. № 2207078-24/04-62 в частині нарахування суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання за 2024 рік за ділянку площею 32,9629 га кадастровий номер 1223881500:05:001:0002 на суму 59 506,45 грн. Також у позовній заяві позивач просив визнати протиправним та скасувати Рішення Державної податкової служби України від 04.05.2026 р. № 11385/6/99-00-06-01-02-06 про залишення скарги без розгляду.
В обґрунтування заявлених вимог у заявах по суті позивач посилалася на те, що 02.04.2026 р. представник позивача отримав відповідь на адвокатський запит, до якого було долучено копії корінців податкових повідомлень-рішень стосовно ОСОБА_1 . З вказаних копій корінців позивач дізналася про факт прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 26.11.2025 р. за № 2207078-24/04-62, за змістом якого ОСОБА_1 було нараховано податкове зобов`язання на суму 63 098,91 грн за 2024 рік (за ділянку площею 1,99 га кадастровий номер 1223881500:03:001:2181 на суму 3 592,46 грн та ділянку площею 32,9629 га кадастровий номер 1223881500:05:001:0002 на суму 59 506,45 грн). Неправомірність оскаржуваного рішення позивач пов`язувала з необґрунтованістю висновків контролюючого органу про власника земельної ділянки з кадастровим номером 1223881500:05:001:0002, оскільки така земельна ділянка, на думку позивача, належить Селянському (фермерському) господарству «Перлина», засновником якого є позивач. Крім того, позивач у позовній заяві зазначала, що, на її думку, ДПС України безпідставно не розглянула клопотання позивача про поновлення строку на адміністративне оскарження та залишила адміністративну скаргу ОСОБА_1 без розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2026 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідачі скористались наданим правом та надіслали на адресу суду відзиви на позовну заяву, в яких указали про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість.
Так, ГУ ДПС у Дніпропетровській області у відзиві зазначило, що відповідно до ІС «Податковий блок» та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1223881500:05:001:0002. На підставі вищевказаних даних, податковим органом було сформовано спірне податкове повідомлення-рішення та направлено його поштовим зв`язком на адресу платника податків – ОСОБА_1 . Проте поштове відправлення повернулось до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Враховуючи зазначене, ГУ ДПС у Дніпропетровській області вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення вважається врученим належним чином. Крім того, ГУ ДПС у Дніпропетровській області навело обґрунтування правильності здійсненого контролюючим органом розрахунку мінімального податкового зобов`язання. Також ГУ ДПС у Дніпропетровській області зазначає, що, на його думку, у разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування від одного власника/користувача до іншого, то мінімальне податкове зобов`язання визначається для попереднього власника/користувача на загальних підставах. При цьому ГУ ДПС у Дніпропетровській області посилається на письмове роз`яснення ДПС України в індивідуальній податковій консультації від 20.11.2025 р. Що ж до вимоги про визнання протиправним та скасування Рішення ДПС України від 04.05.2026 р., ГУ ДПС у Дніпропетровській області вважає, що таке рішення не є індивідуальним актом та не підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства, оскільки не несе для позивача жодних правових наслідків. 
ДПС України зазначила, що, позивач мала право оскаржити спірне податкове повідомлення-рішення протягом тридцяти календарних днів, з дати його отримання. Також відповідач-2 зазначає, що позивачу направлялось оскаржене податкове повідомлення-рішення, яке було повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання, а відповідно, на думку ДПС України, оскаржуване податкове повідомлення-рішення вважається таким, що належно вручене ОСОБА_1 09.12.2025 р. Крім того, на думку ДПС України, спірним є момент, коли позивач дізналась про винесення щодо неї спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки перед поданням адвокатського запиту вона вже мала такі відомості. При цьому ДПС України зазначає, що на її думку, позивачем до адміністративної скарги не було додано документів, які свідчать про зазначені у пункті 102.6 статті 102 ПК України обставини, за яких граничні строки адміністративного оскарження підлягають продовженню. Додатково, на думку ДПС України, оскаржуване рішення про залишення скарги без розгляду не підлягає оскарженню в адміністративному судочинстві, у зв`язку з тим, що воно не створює самостійних наслідків для позивача.
Також ДПС України та ОСОБА_1 подано письмові пояснення, за змістом яких сторони обґрунтовували власні правові позиції у справі з посиланням на доводи, які були зазначені у відзиві на позовну заяву та у відповіді на відзив, відповідно.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2026 року було продовжено строк розгляду адміністративної справи на 30 днів.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області в автоматичному режимі 26.11.2025 р. щодо ОСОБА_1 сформовано податкове повідомлення-рішення № 2207078-24/04-62 з нарахування суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання за 2024 рік на загальну суму 63 098,91 грн, яке було нараховано на такі земельні ділянки:
- земельна ділянка з кадастровим номером 1223881500:05:001:0002 площею 32,9629 га;
- земельна ділянка з кадастровим номером 1223881500:03:001:2181 площею 1,99 га.
Податкове повідомлення-рішення від 26.11.2025 р. № 2207078-24/04-62 сформоване на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких користувачем земельних ділянок з кадастровими номерами 1223881500:05:001:0002 та 1223881500:03:001:2181 зазначено ОСОБА_1 
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області надіслало засобами поштового зв`язку Податкове повідомлення-рішення від 26.11.2025 р. № 2207078-24/04-62 ОСОБА_1 , проте таке поштове відправлення повернулось до ГУ ДПС у Дніпропетровській області 09 грудня 2025 року у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
02 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 , адвокат Сушко Станіслав Валерійович надіслав засобами електронної пошти на ім`я ГУ ДПС у Дніпропетровській області адвокатський запит від 27.03.2026 р., вих. № 27/03/26-1, у відповідь отримавши лист ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 02.04.2026 р. № 24846/6/04-36-24-11-11, до якого було долучено, зокрема, корінець Податкового повідомлення-рішення від 26.11.2025 р. № 2207078-24/04-62 з доказами його направлення ОСОБА_1 
13.04.2026 р. представник ОСОБА_1 , адвокат Сушко С.В. надіслав засобами поштового зв`язку на ім`я Державної податкової служби України Скаргу на податкове повідомлення-рішення від 26.11.2025 р. № 2207078-24/04-62, за змістом якої просив:
- визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на оскарження податкового повідомлення-рішення від 26.11.2025 р. за № 2207078-24/04-62.
- податкове повідомлення-рішення від 26.11.2025 р. за № 2207078-24/04-62 скасувати в частині нарахування суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання за 2024 рік за ділянку площею 32,9629 га кадастровий номер 1223881500:05:001:0002 на суму 59 506,45 грн.
04.05.2026 р. ДПС України прийняла Рішення № 11385/6/99-00-06-01-02-06 про залишення скарги без розгляду.
Указані обставини і слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить із того, що згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податкового кодексу України (далі – ПК України в редакції на час спірних відносин).
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пунктів 36.1 – 36.3 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю – Податковим кодексом України.
Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з абзацом «в» пункту 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю).
Об`єктами оподаткування платою за землю є земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування (підпункт 270.1.1.3 підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України).
Водночас, платниками земельного податку є землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування (підпункт 269.1.1.2 підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК України).
Підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачає, що земельний податок – обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі – податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (стаття 285 ПК України).
Згідно з абзацом «д» пункту 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї).
Нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку (абзац 1 пункт 286.5 статті 286 ПК України).
Згідно з абзацом 3 пункту 286.5 статті 286 ПК України, у разі переходу права власності на земельну ділянку або права на земельну частку (пай) від одного власника – юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося його право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником – починаючи з місяця, в якому він набув право власності.
Відповідно до абзацу 7 пункту 286.5 статті 286 ПК України, платники плати за землю мають право письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) звернутися до контролюючого органу за своїм місцем реєстрації у контролюючих органах або за місцем знаходження земельних ділянок, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), для проведення звірки даних щодо:
- розміру площ та кількості земельних ділянок, земельних часток (паїв), що перебувають у власності та/або користуванні платника податку;
- права на користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 і 281.5 статті 281 цього Кодексу;
- розміру ставки земельного податку;
- нарахованої суми плати за землю.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником плати за землю на підставі оригіналів відповідних документів або належним чином засвідчених копій таких документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, а також у разі зміни розміру ставки плати за землю контролюючий орган, до якого звернувся платник плати за землю, проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Відповідно до абзацу першого пункту 287.5 статті 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені статтею 286 цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання (пункту 287.9 статті 287 ПК України).
Аналіз наведених правових норм у їх сукупності дає підстави для висновку, що платником земельного податку є фізична або юридична особа, яка має право постійного користування відповідною земельною ділянкою, та яка має здійснити таку сплату на підставі відповідного податкового повідомлення-рішення. Обов`язок зі сплати земельного податку виникає з дня виникнення права постійного користування земельною ділянкою. У разі припинення права постійного користування земельною ділянкою земельний податок сплачується за фактичний період перебування землі у користуванні у поточному році.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.05.2026 р. № 478284598, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1223881500:05:001:0002 зареєстровано за Миколаївською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області, а право постійного користування вказаною земельною ділянкою на підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10.12.2013 р. у справі № 188/2228/13-ц належить ОСОБА_1 .
Так, пунктами 1– 3 статті 5 Статуту Селянського (фермерського) господарства «Перлина», засновником якого є ОСОБА_1 , визначено, що Основна діяльність Господарства здійснюється на земельній ділянці, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, Миколаївська сільська рада. Земельна ділянка, на якій здійснюється основна діяльність Господарства має кадастровий номер 1223881500:05:001:0002 та використовується на праві постійного користування. Земельна ділянка віднесена до категорії земель сільськогосподарського призначення і має площу 32,9629 гектарів.
Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Так, у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства можна було отримати лише для створення такого господарства, а діяльність із вироблення, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції на ній здійснює саме господарство, а не його засновник. Тому після набуття засновником права постійного користування земельною ділянкою та проведення державної реєстрації господарства відбувається фактична заміна постійного землекористувача і обов`язки землекористувача переходять до селянського (фермерського) господарства з дня його державної реєстрації. Державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою за засновником цього висновку не змінює.
Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що у випадку отримання особою права постійного користування земельною ділянкою з метою ведення селянського (фермерського) господарства, після державної реєстрації такою особою селянського (фермерського) господарства, право постійного користування такою земельною ділянкою переходить до створеного господарства, навіть якщо в державних реєстрах відображається реєстрація права постійного користування земельною ділянкою за засновником господарства.
З цього слідує, що податковий обов`язок щодо такої земельної ділянки покладається саме на фермерське господарство. На недопустимість застосовування протилежного підходу як такого, що посилює правову невизначеність, вказав Верховний Суд у постанові від 19.09.2024 у справі № 320/6885/23, розвиваючи висновки Великої Палати Верховного Суду: права та обов`язки щодо земельної ділянки реалізує господарство, тоді як податок за неї нараховують його засновникові.
При цьому суд зважає на факт того, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області систематично без жодних зауважень приймало податкову звітність С(Ф)Г «Перлина», в якій відображено факт постійного користування (з посиланням на відповідний державний акт) земельною ділянкою з кадастровим номером 1223881500:05:001:0002. Так, вказані відомості містяться у Відомості про наявність земельних ділянок, яка є Додатком № 1 до Податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи, яка була подана С(Ф)Г «Перлина» за 2025 рік, та Розрахунком загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2024 рік, який є Додатком № 3 до вказаної податкової декларації, які були без зауважень прийняті ГУ ДПС у Дніпропетровській області. Аналогічні відомості містяться у Податковій декларації платника єдиного податку четвертої групи С(Ф)Г «Перлина» за 2024 рік, Відомості про наявність земельних ділянок та Розрахунку загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2023 рік, які були також без зауважень прийняті контролюючим органом.
Крім того, матеріали справи містять: Платіжну інструкцію № 33 від 28.04.2025 р., яка підтверджує сплату С(Ф)Г «Перлина» єдиного податку 4 групи за 1 квартал 2025 року; Платіжну інструкцію № 11 від 24.04.2024 р., яка підтверджує сплату С(Ф)Г «Перлина» єдиного податку 4 групи за 1 квартал 2024 року; Платіжну інструкцію № 29 від 26.07.2024 р., яка підтверджує сплату С(Ф)Г «Перлина» єдиного податку 4 групи за 2 квартал 2024 року; Платіжну інструкцію № 55 від 25.10.2024 р., яка підтверджує сплату С(Ф)Г «Перлина» єдиного податку 4 групи за 3 квартал 2024 року; Платіжну інструкцію № 5 від 29.01.2025 р., яка підтверджує сплату С(Ф)Г «Перлина» єдиного податку 4 групи за 4 квартал 2024 року.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що С(Ф)Г «Перлина» систематично звітувало про постійне користування господарством земельною ділянкою з кадастровим номером 1223881500:05:001:0002, такі звіти без жодних зауважень приймались контролюючим органом. 
Так само, ані ГУ ДПС у Дніпропетровській області, ані ДПС України не зазначили жодних заперечень проти розміру єдиного податку 4 групи, який був сплачений С(Ф)Г «Перлина», що свідчить про факт того, що господарством було сплачено такий податок з врахуванням факту постійного користування ним земельною ділянкою з кадастровим номером 1223881500:05:001:0002.
За таких умов, позиція відповідачів не лише не відповідає їх попереднім діям, але і призводить до фактичної подвійної сплати суб`єктами приватного права податкових зобов`язань щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1223881500:05:001:0002.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача у частині того, що обов`язки землекористувача щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1223881500:05:001:0002 з дня державної реєстрації Селянського (фермерського) господарства «Перлина» перейшли до цього господарства, а відповідно, у ОСОБА_1 відсутній обов`язок зі сплати мінімального податкового зобов`язання в частині нарахувань за земельну ділянку з кадастровим номером 1223881500:05:001:0002 на суму 59 506,45 грн.
З урахуванням наведених у цій справі обставин, суд дійшов висновку, що оскаржене податкове повідомлення-рішення не відповідає критеріям статті 2 КАС України, а тому, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Щодо решти позовних вимог суд зазначає, що на відміну від податкового повідомлення-рішення від 26.11.2025 р. № 2207078-24/04-62, Рішення Державної податкової служби України від 04.05.2026 р. № 11385/6/99-00-06-01-02-06 не створює правові наслідки для позивача, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Розподіл судових витрат зі сплати судового збору здійснюється за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 241– 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.11.2025 р. № 2207078-24/04-62 в частині нарахування суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання за 2024 рік за ділянку площею 32,9629 га кадастровий номер 1223881500:05:001:0002 на суму 59 506,45 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 064,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області. 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна