ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року 
м. Київ
cправа № 914/2419/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Булгакової І. В., Власова Ю. Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Кононової Ганни Валеріївни 
на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 07.07.2026
у справі за заявою Приватного підприємства "Преміум-1"
до фізичної особи-підприємця Кононової Ганни Валеріївни
про: стягнення 45 750,00 доларів США штрафу та зобов`язання вчинити дії,

1. Короткий зміст позовних вимог та ухвалених судових рішень за результатом їх розгляду

1.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.11.2025 у справі 
№ 914/2419/25 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кононової Ганни Валеріївни на користь Приватного підприємства "Преміум-1" штрафні санкції за договором комерційної концесії (франчайзингу) № ДКК-20523 від 03 травня 2023 року у розмірі 45 750 доларів США. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Кононову Ганну Валеріївну припинити використання торговельної марки "О маркет" відповідно до засобів індивідуалізації, відображених у Свідоцтвах на торговельні марки № 228468 від 26.06.2017 та № 243487 від 25.06.2018 за місцем провадження підприємницької діяльності а також на веб-сторінці за адресою https://www.instagram.com/omarket.lviv/ у соціальній мережі instagram.com, на веб-сторінці у соціальній мережі facebook.com та на веб-сторінці на веб-сайті google.com. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Кононову Ганну Валеріївну припинити зайняття підприємницькою діяльністю у вигляді торгівлі пивом та напоями, яка є аналогічною підприємницькій діяльності Приватного підприємства "Преміум-1". Здійснено розподіл судових витрат.

1.2. З підстав, викладених в апеляційній скарзі, відповідачка оскаржила рішення суду першої інстанції.

1.3. З метою перевірки вказаних скаржницею підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд 29.05.2026 витребував матеріали справи № 914/2419/25 в Господарського суду Львівської області.

1.4. Ухвалою від 09.06.2026 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кононової Ганни Валеріївни б/н від 26.05.2026 на рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2025 у справі № 914/2419/25 залишено без руху та встановлено скаржнику 10- денний строк з дня отримання цієї ухвали для надання апеляційному суду: 1) інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження; 2) доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 52 075,23 грн в порядку, встановленому Законом України "Про судовий збір"; 3) доказів надсилання копії апеляційної скарги Приватному підприємству "Преміум-1" з урахуванням положень статті 42 ГПК України.

1.5. Ухвала Західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 доставлена до електронного кабінету представника Фізичної особи-підприємця Кононової Ганни Валеріївни - адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни 12.06.2026 о 14:59 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

1.6. До суду 22.06.2026 надійшла заява Фізичної особи-підприємця Кононової Ганни Валеріївни від 18.06.2026 про усунення недоліків апеляційної скарги із клопотаннями про поновлення строків на апеляційне оскарження та клопотання про відстрочення сплати судового збору.

2. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

2.1. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.07.2026 у справі № 914/2419/25 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кононової Ганни Валеріївни б/н від 26.05. на рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2025 у справі 
№ 914/2419/25.

2.2. Мотивуючи вказану ухвалу суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції вчинялись всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, а неотримання судових рішень та, відповідно, можливість подання апеляційної скарги у встановлений строк залежала виключно від волевиявлення та дій самого відповідача, оскільки він мав можливість бути вчасно обізнаним про результат ухвалення судом рішення.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі скаржниця просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 07.07.2026 у справі № 914/2419/25 та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. В обґрунтування касаційної скарги скаржниця зазначає, що:

- із змісту ухвали Західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 року вбачається, що поштове відправлення не було вручено адресату з причин відсутності доступу до під`їзду будинку, неможливості залишити адресату повідомлення про наявність поштового відправлення;

- посилання Західного апеляційного господарського суду на те, що суд додатково направляв ухвали від 11.09.2025, 09.10.2025 на електронну адресу відповідача, що зазначена у договорі комерційної концесії (франчайзингу) від 03.05.2023 № ДКК-20523 та те, що рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2025 у справі № 914/2419/25 надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень для оприлюднення 18.11.2025 та 20.11.2025 оприлюднено для загального доступу не може вважатися доказом належного вручення рішення;

- у зазначених в ухвалах Західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 та 07.07.2026 вказано електрону пошту ІНФОРМАЦІЯ_1, хоча правильною є електрона адреса ІНФОРМАЦІЯ_1;

- фактично доставлення кореспонденції не відбувалося, оскільки під час здійснення доставлення, працівниками AT "Укрпошта" не було забезпечено здійснення такого доставлення у спосіб визначений законодавством. Разом з цим ніяких повідомлень щодо доставлення кореспонденції замість поштової скриньки у відділення AT "Укрпошта" не надходило, незважаючи на той факт, що номер телефону, на який можливо було здійснювати направлення смс повідомлень був наявний в матеріалах справи;

- судом апеляційної інстанції не було враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.04.2024 у справі № 454/1883/22 відповідно до якої належним врученням є доставлення кореспонденції поштовим зв`язком або через підсистему Електронній суд та поряд з цим взагалі не було взято до уваги неможливість отримати кореспонденцію, оскільки не було забезпечено її належне доставлення;

- судом апеляційної інстанції не враховано, що потреба у віднайденні коштів для сплати судового збору в умовах уже наявного грошового зобов`язання (визначеного рішенням суду першої інстанції), яке в рази перевищує будь-які середньостатистичні доходи, а також за відсутності стабільного доходу, який надавав би можливість скаржнику сплатити судовий збір фактично позбавляє ФОП Кононову Ганну Валеріївну здійснити оскарження рішення суду першої інстанції.

5. Доводи інших учасників справи 

5.1. Приватним підприємством "Преміум-1" подано відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

5.2. Вказаний відзив мотивовано наступним:

- за твердженням позивача, ФОП Кононова Г.В. фактично просить Верховний Суд здійснити переоцінку її доводів та повторно оцінити обставини, які вже були предметом оцінки апеляційного суду;

- позивач зазначає про те, що Західний апеляційний господарський суд належним чином дослідив обставини, пов`язані з повідомленням Відповідача про розгляд справи, і дійшов висновку, що наведені ФОП Кононовою Г.В. підстави пропуску строку оскарження рішення не є поважними;

- позивач вказує про те, що причини, за який АТ "Укрпошта" повернуло рішення із відміткою "за закінченням терміну зберігання", судом апеляційної інстанції не зазначені і жодних повідомлень щодо цього АТ "Укрпошта" не надавало, тому відсутність доступу до під`їзду ФОП Кононової Г.В. не є підставою неможливості вручення їй оскаржуваного нею рішення від 13.11.2025;

- за твердженням позивача, ФОП Кононовою Г.В. не підтверджено, що вона не отримала/ їй не надсилали сповіщення/повідомлення АТ "Укрпошта" про надходження відправлення з рішенням та необхідності його отримання (як і матеріали справи не містять таких доказів);

- позивач зазначає про те, що ФОП Кононова не заперечує та визнає, що поштова кореспонденція направлялась судом першої інстанції на її діючу та актуальну адресу: АДРЕСА_1 , яка зазначена і в касаційній скарзі;

- позивач вказує про те, що ФОП Кононова Г.В. не вправі посилатись на неотримання рішення як на обставину, що звільняє її від настання у зв`язку з цим негативних для неї наслідків, адже отримання стороною судового рішення залежить не лише від його направлення судом у передбачений ГПК України спосіб, а й напряму залежить від добросовісного відношення сторони до отримання відповідної кореспонденції та забезпечення можливості її вручення;

- за твердженням позивача, здійснюючи аналіз статті 242 ГПК України, а також пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, Верховний Суд у постанові від 22.10.2024 у справі № 910/18480/20 вказав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДРПОУ прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (постанови Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 13.01.2020 у справі 
№ 910/22873/17);

- позивач зазначає про те, що висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 454/1883/22, жодним чином не підтверджують неправильність висновків суду апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі як і не свідчать про допущені судом порушення, адже у її ситуації, суд направляв рішення не виключно на електронну пошту, а у передбачений ГПК України спосіб, а додатково вжив заходів і щодо направлення його на засобами поштового зв`язку;

- позивач вказує про те, що заяву про ознайомлення з матеріалами справи подано до суду лише 05.05.2026, майже через 20 днів з дня укладення договору, що є очевидним зволіканням як з боку самої ФОП Кононової Г.В., так і її представника (при тому що доступ до справи надано швидко - 07.05.2026) та додатково підтверджує пасивну поведінку ФОП Кононової Г.В. не лише щодо отримання судового рішення від АТ "Укрпошта", а й ознайомлення з ним в суді, адже сторона зобов`язана демонструвати добросовісність та зацікавленість у реалізації своїх процесуальних прав у розумні строки;

- за твердженням позивача, сама наявність певних майнових обставин не означає автоматичного задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору, адже відстрочення сплати судового збору є дискреційним повноваженням суду, яке він реалізовує на підставі оцінки доказів, наданих особою;

- позивач зазначає про те, що Закон України "Про судовий збір" не пов`язує можливість відстрочення його сплати із перевищеннями розміру судового збору прожиткового мінімуму у певну кількість разів. Так само, як і не пов`язує можливість відстрочення сплати судового збору із перевищенням стягнутої суми коштів за рішенням суду, яке оскаржується, розміру прожиткового мінімуму у якусь кількість разів;

- позивач вказує про те, що з індивідуальних відомостей про застраховану особу в з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 неможливо визначити розмір річного доходу ФОП Кононової Г.В., як того вимагає стаття 8 Закону України "Про судовий збір".

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

7.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Предметом касаційного оскарження в цьому випадку є ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кононової Ганни Валеріївни на рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2025 у справі № 914/2419/25.

7.3. Відповідно до частини першої статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7.4. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (частина 2 вказаної статті).

7.5. Повний текст оскаржуваного рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/2419/25 від 13.11.2025 було складено 18.11.2025, тому останнім днем строку на апеляційне оскарження ухвали у цій справі було 08.12.2025, в той час, як скаржник звернувся до суду з апеляційною скаргою 26.05.2026 (згідно з відтиском поштового штемпеля).

7.6. Частиною третьою статті 256 ГПК України визначено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

7.7. Як встановлено судом апеляційної інстанції, до апеляційної скарги скаржниця долучила заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій просила поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2025. 

7.8. Скаржниця зазначала, що про наявність оскаржуваного рішення скаржниця дізналася після блокування особистих рахунків виконавчою службою.

7.9. Також, скаржниця вказувала, що оскільки договір на представництво ФОП Кононової Г.В. та АО "Захист" в особі адвоката Зачепіло З. Я. укладено 16.04.2026, заяву на ознайомлення з матеріалами справи подано до суду 05.05.2026, а надано доступ до електронної справи 07.05.2026, то на думку скаржниці строк на апеляційне оскарження спливає 28.05.2026.

7.10. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження ФОП Кононової Ганни Валеріївни - АДРЕСА_1 .

7.11. Враховуючи відсутність зареєстрованого Електронного кабінету у відповідача, з метою повідомлення його про розгляд справи, судом першої інстанції на виконання приписів ГПК України, ухвала суду від 08.08.2025 про відкриття провадження у цій справі була надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень для оприлюднення 08.08.2025 та 11.08.2025 оприлюднена для загального доступу; вказана ухвала також направлялася відповідачу рекомендованою кореспонденцією на його юридичну адресу: 79012, Львівська обл., місто Львів, пр. Червоної Калини, будинок 64, квартира 106, проте була повернута до суду без вручення (а.с. 152-153).

7.12. Крім цього, ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.09.2025 у справі № 914/2419/25 було відкладено підготовче засідання на 09.10.2025. Вказана ухвала була надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень для оприлюднення 13.08.2025 та 14.08.2025 оприлюднена для загального доступу; ухвала також направлялася відповідачу рекомендованою кореспонденцією на його юридичну адресу: 79012, Львівська обл., місто Львів, пр. Червоної Калини, будинок 64, квартира 106, проте була повернута до суду "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 168-170).

7.13. Суд апеляційної інстанції покликався, зокрема, на те, що рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2025 у справі № 914/2419/25 надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень для оприлюднення 18.11.2025 та 20.11.2025 оприлюднено для загального доступу; рішення направлялось відповідачу рекомендованою кореспонденцією на його юридичну адресу: 79012, Львівська обл., місто Львів, пр. Червоної Калини, будинок 64, квартира 106, проте було повернуто до суду "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 229-235, штрих-код R 067041792121).

7.14. Апеляційний суд наголосив, що отримання судової кореспонденції залежало виключно від волі самого відповідача, а встановлені обставини справи свідчать про фактичну обізнаність відповідача щодо стану розгляду справи.

7.15. Верховний Суд у контексті наведених доводів касаційної скарги відзначає, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

7.16. З правового аналізу норми статті 119 ГПК України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він поновленню. Відтак, суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

7.17. Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

7.18. Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

7.19. Водночас норми ГПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

7.20. Відновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується, виходячи із поважності причин пропуску строку скаржником, і лише сам факт подання скаржником клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк. Таких висновків дійшов Верховний Суд також у постанові Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №9/430-05-11867.

7.21. Частиною третьою статті 256 ГПК України визначено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

7.22. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

7.23. Поряд з цим, реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень процесуального закону - ГПК України.

7.24. Частиною другою статті 261 ГПК України встановлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

7.25. Питання щодо поновлення та продовження процесуальних строків урегульовано нормами статті 119 ГПК України, згідно із частиною першою якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

7.26. У розумінні статті 86 ГПК України питання про поважність причин пропуску процесуального строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

7.27. Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є по суті пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

7.28. Законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження заявник повинен: 1) порушити питання про поновлення цього строку шляхом заявлення відповідного клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги; 2) клопотання повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку. При цьому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ГПК України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд з урахуванням.

7.29. Верховний Суд у постанові від 07.11.2024 у справі № 910/12561/23 звернув увагу, що суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства. Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків по суті є пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

7.30. Як встановлено судом апеляційної інстанції, листом від 15.09.2025 Господарський суд Львівської області витребував у Львівської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" інформацію про причини повернення поштового відправлення № 0601180406658 (ухвали від 08.08.2025 про відкриття провадження у справі № 914/2419/25).

7.31. Акціонерне товариство "Укрпошта" повідомило суд, що поштове відправлення № 0601180406658 було не вручено адресату з причин відсутності доступу до під`їзду будинку, неможливості залишити адресату повідомлення про наявність поштового відправлення, тому вказане відправлення було повернуто відправнику із зазначенням причин повернення "за закінченням терміну зберігання".

7.32. Колегія суддів зазначає, що процесуальна діяльність суду щодо здійснення правосуддя має чітко визначені в законі мету, завдання і коло учасників - носіїв процесуальних прав і обов`язків. 

7.33. Згідно з частиною першою статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

7.34. Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі.

7.35. Верховний Суд виходить з того, що система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК України).

7.36. За змістом статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

7.37. Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто з`ясування всіх юридично значущих обставин за наданими і наявними у справі доказами з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями, які суд оцінює у порядку статті 86 ГПК України. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

7.38. Верховний Суд зазначає, що відповідно до приписів частин першої та другої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

7.39. Згідно з частиною третьою статті 86 ГПК України суд, зокрема, надає оцінку доказам, у тому числі й кожному доказу, що міститься у справі, мотивує їх відхилення або врахування. Суд має надати оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

7.40. Отже, оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів (з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності) - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів та оцінки доказів відповідно до статей 73-79 ГПК України залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. Водночас суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.

7.41. Як унормовано у статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

7.42. Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів" підкреслює потребу співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, з введенням у дію стандарту доказування, як вірогідність доказів, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

7.43. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

7.44. Всупереч наведеному, вказавши про наявність зазначеної відповіді Акціонерного товариства "Укрпошта" щодо причин не вручення поштового відправлення № 0601180406658 (ухвали від 08.08.2025 про відкриття провадження у справі № 914/2419/25), суд апеляційної інстанції не дослідив як вказані обставини мають вплив в контексті дослідження питання щодо дати ознайомлення відповідачки зі змістом рішення суду першої інстанції та чи можна вказані обставини вважати поважними для поновлення строку на апеляційне оскарження.

7.45. З огляду на викладене, передчасними є висновки суду апеляційної інстанції про те, що можливість подання апеляційної скарги у встановлений строк залежала виключно від волевиявлення та дій самої відповідачки.

7.46. На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали частково знайшли своє підтвердження за результатами перегляду справи в касаційному порядку.

7.47. Щодо доводів сторін, які стосуються питання правомірності / неправомірності відмови суду апеляційної інстанції у відстроченні сплати судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів не надає оцінку вказаним доводам, оскільки наслідком недодержання вимог щодо форми та змісту апеляційної скарги відповідно до положень чинного процесуального закону (статті 174, 258, 260 ГПК України) є повернення апеляційної скарги, натомість предметом касаційного оскарження є ухвала апеляційного господарського суду про відмову у відкритті апеляційного провадження.

7.48. Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

8.1. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

8.2. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина 6 статті 310 ГПК України).

8.3. Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття / повернення / відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

9. Судові витрати

9.1. Оскільки оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, то розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Кононової Ганни Валеріївни задовольнити.

2. Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 07.07.2026 у справі № 914/2419/25 скасувати.

3. Справу № 914/2419/25 направити до Західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов