Справа № 344/8297/26 
Провадження № 2/344/5227/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
30 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Домбровської Г. В.
секретаря с/з Петришин Р.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії в розмірі 28 743,42 грн.,- 

В С Т А Н О В И В: 
Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (надалі «Позивач», ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 (надалі «Відповідач») про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії в розмірі 28 743,42 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 01.10.2018 року між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір про постачання теплової енергії №414. Відповідно до п.1.1. Договору Виробник зобов`язується постачати Споживачеві теплову енергію у відповідності з умовами Договору, а Споживач зобов`язується своєчасно проводити оплату за використану енергію, за встановленими Тарифами в терміни передбачені Договором. Опалювальним об`єктом за додатком №1 до Договору є магазин кав`ярня на АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .
Представником Позивача у позові зазначено, що тарифи на послуги теплопостачання протягом періоду стягнення затверджено рішеннями виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 1687 від 09.12.2021 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 21.10.2021 № 1410», № 19 від 13.01.2022 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 09.12.2021 № 1687, № 1365 від 21.11.2024 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, послугу з постачання гарячої води Державному міському підприємству «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та №93 від 31.01.2025 «Про коригування тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання, послугу з постачання теплової енергії, послуг з постачання гарячої води Державному міському підприємству «Івано-Франківстктеплокомуненерго» встановлених рішенням від 21.11.2024 №1365, які розміщені в загальному доступі на офіційному веб-сайті Івано-Франківської міської ради.
У зв`язку із неналежним виконанням споживачем зобов`язань щодо оплати вартості наданих послуг призвело до утворення заборгованості у розмірі 28 743,42 грн., з яких: 22 463,06 гривень основний борг, розмір інфляційних втрат – 4 546,58 гривень, 3% річних – 1 733,78 гривень, внаслідок чого представник ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулася до суду із даним позовом.
04.05.2026 року ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами.
Відповідачу ОСОБА_1 була надіслана ухвала про відкриття провадження у справі від 04.05.2026 року із позовною заявою, на зареєстровану адресу: АДРЕСА_2 , згідно трекінгу «Укрпошти» R067172465428 - (Вручено одержувачу), днем вручення якої відповідно до п.3 ч.6 ст. 272 ЦПК України є 15.05.2026 року. Правом на подання відзиву не скористалася.
У строк встановлений судом ухвалою відповідач ОСОБА_1 відзиву на позов не подала, будь-яких інших заяв чи клопотань від сторони Відповідача не надходило, відтак, у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» є юридичною особою, код ЄДРПОУ 03346058.
Згідно відповіді №2699518 від 06.05.2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності за об`єктом нерухомого майна (реєстраційний номер № 417719626101 магазин-кав`ярня), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - зареєстровано за ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), розмір частки права власності:1.
01.10.2018 року між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та ОСОБА_1 укладено договір №414 про постачання теплової енергії.
Відповідно до п.1.1. Договору Виробник зобов`язується постачати Споживачеві теплову енергію у відповідності з умовами Договору, а Споживач зобов`язується своєчасно проводити оплату за використану енергію, за встановленими Тарифами в терміни передбачені Договором (а.с. 22-24).
Пунктом 3.2.2 Договору сторонами узгоджено, що споживач зобов`язується виконувати умови та порядок оплат спожитої енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором.
Відповідно до п. 5.6 Договору розрахунки за енергію, що споживається проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.
Відповідно до п. 5.9 Договору, на споживача покладається обов`язок здійснювати звірку розрахунків (у грошовому еквіваленті) та погоджувати акти прийому теплової енергії не рідше одного разу в квартал.
Згідно п. 9.1 Договору, його дія до 31 грудня 2019 року і вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за 10 днів до закінчення строку його дії не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього Договору або його перегляд. 
Додатком №1 до договору №414 від 01.10.2018 року між сторонами погоджено, що опалювальним об`єктом є магазин кав`ярня на АДРЕСА_1 (а.с.25).
27.07.2022 року між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та ОСОБА_1 укладено Договір №135 Д-2/22 про реструктуризацію заборгованості, відповідно до якого кредитор та боржник домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості за надані послуги теплопостачання з теплової енергії згідно угоди №414 від 01.10.2018 року в загальній сумі 16 800,00 грн. яка утворилась станом на 01.07.2022 року, шляхом розстрочення на 12 місяців, починаючи з 01.08.2022 року до 31.07.2023 року (а.с 27-28).
04.08.2022 року між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін і доповнень до «Договору про постачання теплової енергії» №414 від 01.10.2018 року, зокрема сторони дійшли згоди змінити п.2 та доповнити п.5 підпунктами 5.10.,5.11, 5.12 та п.8.3 Договору №414 від 01.10.2018 року, виклавши його у редакції зазначеній в Додатковій угоді (а.с.26), інші умови Договору не змінені цією Угодою, залишаються чинними у редакції, в якій вони викладені Сторонами раніше, і Сторони підтверджують їх обов`язковість для себе.
04.08.2022 року складено акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання)/ постачання гарячої води у присутності ОСОБА_1 , представника ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», представника КП «Комфортний дім» за адресою: Північний бульвар, 12, ФОП ОСОБА_1 , відключення виконаного шляхом демонтажу приладів опалення (а.с.29).
01.06.2024 року складено акт про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від зовнішніх інженерних систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання)/ постачання гарячої води, в присутності власника (уповноваженої особи співвласників) будинку, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника оператора зовнішніх інженерних мереж, відповідно до якого підтверджується відключення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) гарячої води будинку, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30).
Позивачем складалися рахунки-фактури по оплаті за надані послуги по теплопостачанню згідно публічного договору (414.0) за період з липня 2022 року по 01.06.2024 року, та надсилалися споживачу (а.с. 33-43).
Згідно розрахунку заборгованості оплати за теплоенергію за адресою: АДРЕСА_1 , за період з липня 2022 року по березень 2026 року становить 22 463,06 грн.(а.с. 9-10).
Із розрахунку заборгованості вбачається, що з червня 2024 року нарахування заборгованості не здійснювалося, та станом на червень 2024 року сума заборгованості складає 22 463,06 грн.
ДМП «ІФТКЕ» зверталось до ОСОБА_1 із претензією від 14.07.2025 року № 06/1049 з вимогою сплатити кошти в сумі 22 463,06 грн. на розрахунковий рахунок підприємств однак таку претензію відповідачем залишено без належного виконання.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в справі №346/1754/26 від 06.04.2026 року у видачі судового наказу за заявою ДМП «ІФТКЕ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 – відмовлено.
Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Судом встановлено, що 01.10.2018 року між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та ОСОБА_1 укладено договір №414 про постачання теплової енергії.
Відповідно до частини першої, третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір, одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
За вимогою частини 3 статті 815 ЦК України наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору №414 про постачання теплової енергії від 01.10.2018 року, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) вимагати сплату коштів за надані послуги. 
Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує, а згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положення статті 322 ЦК України встановлює презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей, оплати житлово-комунальних послуг тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги постачання теплової енергії у розмірі 28 743,42 грн., з яких: 22 463,06 гривень основний борг, розмір інфляційних втрат – 4 546,58 гривень, 3% річних – 1 733,78 гривень.
Предметом заяви у цій справі є зобов`язання, які виходять з надання послуг з постачання теплової енергії (житлово-комунальних послуг) до магазину кав`ярні за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.
З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за комунальні послуги пред`являтися за місцем знаходження нерухомого майна, тобто за правилами виключної підсудності, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.04.2019 у справі №638/1988/17, відповідно до якої позов про стягнення заборгованості з надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, оскільки предметом позову є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна.
Згідно п. 5 ч. 2 ст.7 Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, оскільки приміщення, яке належить відповідачу на праві власності, та 01.10.2018 року між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» і ОСОБА_1 укладено договір №414 про постачання теплової енергії, сума заборгованості основного боргу в сумі 22 463,06 грн.,- підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.
Докази які б спростували вказаний розрахунок Позивача в частині основного боргу за теплоенергію Відповідачем не надано.
Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, то суд зазначає наступне.
Верховний Суд уже зауважував, що закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц).
Постановою Постанова Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» дійсно було встановлено обмеження щодо нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань та процентів річних за несвоєчасне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Проте 30.12.2023 було внесено зміни до даної Постанови, згідно яких до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285).
Після цієї дати нормативне регулювання не містить заборони на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на заборгованість за житлово-комунальні послуги на територіях, де не ведуться бойові дії.
Крім того, зазначене обмеження взагалі не поширюється на період до запровадження воєнного стану, тобто до 24 лютого 2022 року.
Тому нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за період після 01 січня 2024 року здійснено правомірно.
Таким чином наданий позивачем розрахунок щодо 3 % річних та інфляційних втрат підлягає перерахунку судом, оскільки розрахунок інфляційних втрат здійснено за період з вересня 2022 року по січень 2026 року, а розрахунок 3% річних здійснено за період з липня 2022 року по листопад 2025 року.
Отже, розрахунок інфляційних втрат за період з січня 2024 року по січень 2026 року в розмірі 4 160,81 грн., та розрахунок 3% річних в період з січня 2024 року по листопад 2025 року в розмірі 1 223,74 грн., підлягає стягненню з Відповідача на користь позивача.
У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем з виплати заборгованості відповідачем не надано доказів виплати вказаної суми заборгованості, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання.
Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості за послуги постачання теплової енергії або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано.
Враховуючи те, що відповідач не виконала зобов`язання, тому суд вважає доведеними наявність підстав для часткового задоволення позову та приходить до переконання, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги постачання теплової енергії у загальному розмірі 27 847,61 грн., з яких основний борг у розмірі 22 463,06 гривень, 3% річних у сумі 1 223,74 грн., та інфляційні втрати у сумі 4 160,81 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до вимог частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми.
Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому з Відповідача слід стягнути на користь Позивача понесені судові витрати у розмірі 3 224,29 грн. (27 847,61 х 3 328,00 / 28 743,42)
На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 1, 21, 22, 23, 24, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 209, 213- 216,263-265, 268, 280-282,288-289 ЦПК України, Суд,- 

В И Р І Ш И В :
Позов ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії в розмірі 28 743,42 грн.,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», код ЄДРПОУ 03346058, заборгованість за послуги постачання теплової енергії у розмірі 27 847,61 грн., з яких основний борг у розмірі 22 463,06 гривень, 3% річних у сумі 1 223,74 грн., та інфляційні втрати у сумі 4 160,81 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», код ЄДРПОУ 03346058, судовий збір у розмірі 3 224,29 грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено та підписано 06 липня 2026 року.
Суддя Домбровська Г.В.