Справа № 450/3125/26 
Провадження № 2/450/2602/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Дем`яновської Ю.Д.
розглянувши в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без виклику учасників судового розгляду в приміщенні суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021 у розмірі 11400,00 грн, а також понесені судові витрати, які включають витрати на правничу допомогу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10.01.2021 між ТОВ «Споживчий Центр» та  ОСОБА_1 укладено договір № 10.01.2021-100005322 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, яким відповідачу надано кредит у розмірі 6000,00 грн на умовах, визначених договором. Вказує, що ТОВ «Споживчий Центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строки визначені умовами договору. У свою чергу, відповідач належним чином не виконав зобов`язань за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Зазначає, що на підставі договору факторингу № СЦ-110825-16 від 11.08.2025 право вимоги за Договором № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021 перейшло від ТОВ «Споживчий Центр» до позивача ТОВ «Новий Колектор». Вказує, що заборгованість відповідача за Договором № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021 у загальному становить 11400,00 грн, з яких: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8820,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом, що просить стягнути на його користь з відповідача, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору 2662,40 грн, витрати на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн.
Ухвалою від 18.06.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою від 18.06.2026 клопотання позивача ТОВ «Новий Колектор» про витребування доказів задоволено. Витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, що містить банківську таємницю.
01.07.2026 АТ КБ «ПриватБанк» подано до суду витребувані докази про зарахування коштів на банківську картку відповідача. 
Відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції. 
У визначений судом строк відповідач не скористався правом подачі відзиву, а тому розгляд справи проводиться на підставі наявних доказів в порядку частини 8 статті 178 та частини 5 статті 279 ЦПК України.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання (частина 13 статті 7 ЦПК України).
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статей 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Судом встановлено, що 10.01.2021 між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачем укладено договір № 10.01.2021-100005322 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), Заявкa, Підтвердження укладання кредитного договору, Паспорт споживчого кредиту, підписані сторонами, а позичальником зокрема одноразовим ідентифікатором R729 та електронним підписом за допомогою мишки.
Відповідно до умов договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 6000,00 грн, строком на 14 днів з 10.01.2021 по 23.01.2021, зі сплатою 2% фіксованої ставки за кожен день користування кредитом. Загальні витрати за кредитом: 1680,00 грн. Пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом.
На підтвердження укладення договору позивачем надано платіжну квитанцію «Fondy», де зазначено, що успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта НОМЕР_1 на загальну суму 6000,00 грн, дата та час платежу 10.01.2021 о 18:38 год.
Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» подано до суду витребувані докази, а саме інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , а також подано виписку по рахунку за період 10.01.2021, де зазначено про зарахування переказу на суму 6000,00 грн.
Первісний кредитор свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме здійснив переказ коштів на загальну суму 6000,00 грн згідно договору № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021, на платіжну картку № НОМЕР_1 , що належить відповідачу.
Як вбачається із розрахунку заборгованості первісного кредитора за Договором № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021, станом на 10.08.2025 заборгованість становить 11400,00 грн, з яких: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8820,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом.
11.08.2025 між ТОВ «Споживчий Центр» та позивачем ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № СЦ-110825-16. 
Відповідно до Додатку № 2 до Договору факторингу № СЦ-110825-16 від 11.08.2025, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Договором № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021 у сумі 11400,00 грн, з яких: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8820,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
В силу частини 1 статті 626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень статті 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти Договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти Договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).
У пункті 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний Договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний Договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний Договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний Договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний Договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 у справі № 234/7723/20.
Судом встановлено, що 10.01.2021 між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 укладено Договір № 10.01.2021-100005322 у формі електронного документу, що підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором R729 та електронним підписом за допомогою мишки.
Укладання договорів із використанням електронного (цифрового) підпису відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг».
Без проходження реєстрації та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (який використовується як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт до особистого кабінету за допомогою паролю та логіна Договір № 10.01.2021-100005322 з ним не був би укладений.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за Договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За приписами частини 1 статті 1054 ЦК України за Договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Споживчий Центр» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним Договором, здійснивши переказ коштів відповідачу на банківську картку № НОМЕР_1 у розмірі 6000,00 грн згідно договору № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021, що підтверджується платіжною квитанцією «Fondy».
Наведені вище обставини свідчать про факт отримання відповідачем кредитних коштів, схвалення ним, як умов, Договору кредитної лінії. 
Разом з цим, відповідач свого зобов`язання за Договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.
Як вбачається із розрахунків заборгованості за Договором № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021, станом на 10.08.2025 заборгованість становить 11400,00 грн, що складається з: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8820,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач, як правонаступник первісного кредитора, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11400,00 грн, що складається з: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8820,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом.
Однак, суд не може в повній мірі погодитися з наданим позивачем розрахунком заборгованості, виходячи з наступного.
Згідно з умовами кредитного договору № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021 строк кредиту становить 14 днів з 10.01.2021 по 23.01.2021. Крім цього, у договорі зазначено, що пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом.
Згідно розрахунку заборгованості первісного кредитора нарахування процентів здійснювалося з 10.01.2021 по 27.06.2021, що не відповідає умовам договору та паспорту споживчого кредиту. 
Проте, незважаючи на пункт про пролонгацію кредитного договору, суд не може погодитися із застосуванням даного положення для нарахування процентів поза строком кредиту з огляду на наступне.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦКУкраїни, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Суд вважає нечіткими умови договору № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021, так як у Заявці та Паспорті споживчого кредиту зазначений строк кредитування становить 14 днів. Також, у Заявці зазначено, що загальні витрати за кредитом становить 1680,00 грн. Звідси, нарахування процентів здійснюється тільки за перші 14 днів договору. 
Умови Заявки, де передбачено порядок автопролонгації строку кредитування, є двозначними положеннями договору із споживачем, тому такі тлумачаться на користь споживача. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом не може вчинятися шляхом здійснення платежу, так як будь-який платіж здійснюється з метою погашення заборгованості за кредитом і не може означати бажання споживача здійснити пролонгацію строку кредитування. Жодних доказів на підтвердження пролонгації строку кредитування позивачем не надано, а тому заборогованість за несплаченими процентами за користування кредитом підлягатиме задоволенню у межах строку Договору.
Оскільки строк кредитування за вказаним вище кредитним договором 14 днів, що прямо передбачено у Заявці та Паспорті споживчого кредиту, у первісного кредитодавця відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом поза строком, а тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після 14 дня, є необґрунтованими, з огляду на що такі не підлягають задоволенню. Після цих дат права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, суд здійснює захист прав позивачів у межах заявлених позовних вимог, тому, враховуючи відсутність нарахованих відсотків відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України за прострочення виконання договору, судом підлягатиме задоволенню тільки розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами у межах строку кредитування.
З огляду на викладене вище, у  ОСОБА_1 наявна заборгованість перед ТОВ «Новий Колектор» у розмірі 7680,00 грн, що складається з: 6000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 1680,00 грн (6000,00 грн * 2% * 14 днів) заборгованості за процентами.
Однак, судом встановлено, що 02.02.2021 відповідачем сплачено 3180,00 грн та 3420,00 грн, що разом становить 6600,00 грн, які слід зарахувати у рахунок погашення заборгованості процентами та за тілом кредиту. Звідси, загальна сума заборгованості за Договором № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021 становить 1080,00 грн, що складається з: 1080,00 грн - залишку заборгованості за тілом кредиту.
Щодо набуття ТОВ «Новий Колектор» права грошової вимоги за вказаним Договором, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.
Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено Договором або законом.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за Договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Наданий позивачем Договір факторингу є дійсним та чинним, відомостей про те, що Договір оскаржувався в судовому порядку відсутні.
За наведених обставин, суд вважає, що позивач ТОВ «Новий Колектор» як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за Договором № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021.
Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено Договором або законом.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні Договором або законом.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений Договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Позивач набув права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021, а тому суд дійшов висновку про необхідність захисту прав ТОВ «Новий Колектор» шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021 за тілом кредиту у розмірі 1080,00 грн. За наведених обставин, позов є підставним та підлягає задоволенню частково.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Суд не вбачає підстав для покладення на відповідача 6000,00 грн понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зі змісту поданих на підтвердження вказаних обставин документів вбачається, що Договір № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024, додаткової угоди №4 до договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 від 14.0.2024, звіту про виконану роботу відповідно до договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 від 16.06.2026, підписані представником позивача ТОВ «Новий Колектор» та Моісеєнком М.Ю. - керуючим партнером Адвокатського об`днання «Лекс Верітас», в той час як скерована до суду позовна заява підписана не останнім, а представником ТОВ «Новий Колектор» Таранущенком Катериною Василівною, яка представляє інтереси позивача, тому надання ОСОБА_2 правничої професійної допомоги позивачу у цій справі є не доведеним належними доказами, що позбавляє суд можливості стягнути такі витрати з відповідача.
Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 252,20 грн, виходячи з наступного розрахунку 1080,00 грн (сума задоволених позовних вимог) х 2662,40 грн (ставка судового збору) : 11400,00 грн (сума заявлених позовних вимог). 
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» 1080,00 грн (одна тисяча вісімдесят гривень нуль копійок) заборгованості за договором № 10.01.2021-100005322 від 10.01.2021, з яких: 1080,00 грн - заборгованість за тілом кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» 252,20 грн (двісті п`ятдесят дві гривні двадцять копійок) судових витрат, понесених на сплату судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Учасник справи, який не був присутній при оголошенні рішення має право на поновлення ст подачі апеляційної скарги, якщо така скарга буде подана в 30-денний строк з дня отримання копії судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (ЄДРПОУ 43170298, 01133, м. Київ, вулиця Генерала Алмазова, 13, офіс 601).
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).
Повний текст рішення складено 17.08.2026.

Суддя: Ю. Д. Дем`яновська