Справа №604/160/25 
Провадження №1-кп/604/36/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року селище Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді : ОСОБА_1 
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 
сторони обвинувачення – прокурора ОСОБА_3 
сторін захисту – адвоката ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 
свідків: ОСОБА_6 
ОСОБА_7 
ОСОБА_8 
ОСОБА_9 
ОСОБА_10 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиська Тернопільської області зазначене кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42024212040000010 від 18 квітня 2024 року відносно обвинуваченого:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Підволочиськ Тернопільської області, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , українця, з вищою освітою, працюючого на посаді завідувача відділення загальної хірургії за внутрішнім сумісництвом КНП «Скалатська комунальна районна лікарня», одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей, осіб похилого віку чи з інвалідністю не має, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В :

08 червня 2026 року за погодженням із заступником керівника Теребовлянської окружної прокуратури до суду скеровано обвинувальний акт у новій редакції без зміни обсягу обвинувачення відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України.
Згідно обвинувального акту від 08 червня 2026 року ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України, тобто одержання неправомірної вигоди службовою особою для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, вчиненого за наступних обставин :
Досудовим розслідуванням встановлено, що лікар ОСОБА_5 є лікарем, завідувачем відділення загальної хірургії за внутрішнім сумісництвом та лікарем хірургом поліклінічного відділення «КНП Скалатська КРЛ» та в силу займаної посади наділений організаційно-розпорядчими обов`язками.
Крім того, відповідно до наказу директора «КНП Скалатська КРЛ» N:230/1-ОД від 27.08.2024 року лікар-хірург ОСОБА_5 включений до складу лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) «КНП Скалатська КРЛ» з 27.08.2024 року, а тому, відповідно до ст. 18 КК України в силу займаних посад є службовою особою.
Так, 17 квітня 2024 року, у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_6 за підготовку та видачу документів лікарсько-консультативною комісією «КНП Скалатська КРЛ», членом якої він є, з метою подальшого встановлення медико-соціально-експертною-комісією (далі-МСЕК) І групи інвалідності її доньці ОСОБА_11 довічно. Реалізовуючи свій злочинний умисел, 17 квітня 2024 року ОСОБА_5 переслідуючи корисливий мотив, з метою власного збагачення, без законних на те підстав, з метою одержання неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того хто надає дій з використанням наданого йому службового становища, використовуючи свої повноваження, під час зустрічі в приміщенні «КНП Скалатська КРЛ» за адресою : м. Скалат, вул. Л. Курбаса, 36, Тернопільського району, Тернопільської області повідомив ОСОБА_6 , яка має намір отримати медичні документи - направлення на Медико-соціальну-експертну-комісію (МСЕК), що використовуючи надане йому службове становище, він може допомогти в отриманні рішення ЛКК про направлення на (МСЕК) медичних документів для встановлення І групи інвалідності її доньці ОСОБА_11 в разі надання грошових коштів в сумі 1 500 доларів США. 
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, у період часу з 11:15 по 12:46 год. 29 липня 2024 року, ОСОБА_5 , під час зустрічі в приміщенні «КНП Скалатська КРЛ» за адресою м. Скалат, вул. Л. Курбаса, 36, Тернопільського району, Тернопільської області, переслідуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на особисте збагачення з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_6 частину грошових коштів в сумі 5000 гривень, як неправомірну вигоду для себе за сприяння у підготовці документів та прийняття рішення ЛКК про направлення медичних документів на (МСЕК) для встановлення І групи інвалідності ОСОБА_11 . 
Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, 11 жовтня 2024 року близько 11:55 год., ОСОБА_5 під час зустрічі в приміщенні «КНП Скалатська КРЛ» за адресою : м. Скалат вул. Л. Курбаса,36 Тернопільського району Тернопільської області переслідуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на особисте збагачення з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_6 решту грошових коштів в сумі 500 доларів США (що, за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим НБУ станом на 11.10.2024 року становить 21 103,6 гривень), як неправомірну вигоду для себе за сприяння у підготовці документів та прийняття рішення ЛКК про направлення медичних документів на (МСЕК) для встановлення І групи інвалідності ОСОБА_11 .
Таким чином, ОСОБА_5 одержав неправомірну вигоду в сумі 5000 гривень та 500 доларів США (що, за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим НБУ станом на 11.10.2024 становить 26 103,6 гривень).
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та суду показав, що у травні 2024 року до нього звернулась ОСОБА_6 з проханням поради щодо подальших дій для отримання її дитиною групи інвалідності. Заявника ОСОБА_6 пам`ятає, оскільки до 2024 року вона попередньо робила для дитини групу інвалідності, а тому їй потрібно було не отримувати групу, а лише перейти з дитячої на дорослу. Вислухавши її, надав консультативні поради, після чого вона пішла. Більше жодних дій не вчиняв, про грошові кошти не говорив. Крім того, в коло його повноважень не входить здійснювати контроль чи приймати будь-які рішення щодо отримання чи продовження групи інвалідності, оскільки ЛКК не приймає таких рішень, а також він спеціалізується по іншому профілю ніж необхідний дочці ОСОБА_6 . Через деякий проміжок часу ОСОБА_6 повернулась із документами та просила допомогти в оформленні групи, нащо пояснив їй, що не має до комісії жодного відношення та рекомендував із її питанням, щодо зібрання необхідного пакету документів для продовження групи звернутись до терапевта та невропатолога. У кінці липня 2024 року ОСОБА_6 знову прийшла до нього та просила допомогти, однак він в черговий раз роз`яснив їй загальну процедуру, після чого вона пішла, а повернувшись, поставила на стіл грошові кошти, які відразу і забрала і вийшла з кабінету. Що саме в той час їй говорив, і чи щось говорив не пригадує, оскільки взагалі не зрозумів, що відбувається. У жовтні 2024 року ОСОБА_6 знову прийшла до нього на прийом, говорила що він повинен їй допомогти у вирішенні питання, оформлення групи інвалідності для дитини, після чого поклала на стіл грошові кошти, ззовні схожі на дол. США. Він у категоричній формі відмовився їх брати, відпихаючи її руки, однак ОСОБА_6 кинула їх на стіл і вибігла з приміщення кабінету. Яка була сума коштів йому в той час відомо не було і коштів він в руки не брав. Через декілька хвилин, як тільки він зібрався із думками і вирішив зателефонувати та повідомити про такий факт правоохоронним органам, забігли працівники поліції. Ствердив, що жодних коштів від ОСОБА_6 не брав, нічого у неї не вимагав і не обіцяв допомогти у вирішенні будь-яких питань, що пов`язані з переоформленням групи інвалідності її дитині, навпаки з людської точки зору намагався сприяти їй порадами та консультаціями. Жодного впливу на лікарів, інших працівників медичної установи чи прохань з його сторони не було. Також пояснив, що грошові купюри, ззовні схожі на дол. США під час обшуку були частково під історією хвороби, через те, що під час того, як ОСОБА_6 кинула їх на стіл і вибігаючи з кабінету могла зачепити одну з історій хвороб пацієнта, що була на купці і та відповідно впала на кинуті нею кошти, які він навіть не брав у руки. Вважає, що у його діях відсутня подія і склад кримінального правопорушення, крім того зі сторони працівників поліції була провокація злочину, яка супроводжувалась їх контролем над діями заявниці ОСОБА_6 , а тому просить ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку із відсутністю у його діях події і складу злочину. 
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Саме прокурор, слідчий, згідно з вимогами ст. 25 КПК України, зобов`язані в межах своєї компетенції, розпочавши досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, а також відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2)винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
Відповідно до вимог ст. 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень. 
Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Згідно до ч.3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь обвинуваченого.
Частиною 3 ст. 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Суд, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних – з точки зору для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи з приписів ч.3 ст. 373 КПК України, відповідно до яких, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, виключно у рамках пред`явленого обвинувачення та кваліфікації дій обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що обставини обвинувачення ОСОБА_5 викладені у обвинувальному акті не знайшли свого об`єктивного підтвердження, в ході судового розгляду у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 368 КК України, а тому останній підлягає виправданню, виходячи із наступних міркувань :
Так, сторона обвинувачення свій висновок про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 368 КК України обґрунтовував сукупністю доказів, які досліджувались у судовому засіданні, зокрема : 

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію ОСОБА_6 від 17.04.2024, яка цього ж дня зареєстрована в УСР в Тернопільській області, в якій ОСОБА_6 зазначає, що під час спілкування з ОСОБА_5 вимагає неправомірну вигоду в сумі 1 500 доларів США за підготовку та видачу медичних документів (висновку) з метою подальшого присвоєння у МСЕК 1-ої групи інвалідності її доньці ОСОБА_11 ;

- дорученням прокурора співробітникам УСР в Тернопільській області на проведення слідчих (розшукових) дій від 18.04.2024 року;

-постановою про залучення до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій від 22.04.2024;

-дорученням прокурора наданого співробітникам УСР в Тернопільській області про проведення НСРД від 22.04.2024 року;

-протоколом складеним за результатами проведення НСРД аудіо-, відео-контроль особи від 29.04.2024, протоколом від 24.05.2024, протоколом за результатами НСРД від 24.06.2024 року;

-дорученням прокурора наданого співробітникам УСР в Тернопільській області про проведення НСРД від 02.07.2024 року;

-протоколом огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів сумі 5000 гривень від 29.07.2024 з додатками (фото грошових коштів 25 купюр по 200 гривень кожна) які отримано, які добровільно надала ОСОБА_6 . Зазначені грошові кошти вручено ОСОБА_6 для подальшого використання під час проведення НСРД;

-протоколом за результатами проведення НСРД контроль за вчинення злочину від 28.08.2024 згідно якого задокументовано факт отриманням ОСОБА_5 грошових коштів сумі 5000 гривень 29.07.2024 року; 

-протоколом за результатами аудіо-відеоконтролю особи від 03.09.2024 року згідно якого задокументовано факт отриманням ОСОБА_5 грошових коштів сумі 5000 гривень 29.07.2024 року. Також на відео 29.07.2024 зафіксовано, що на столі знаходяться документи та відсутні будь -які грошові кошти, однак після надання ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 5000 гривень на відео видно купюри номіналом 200 гривень, які ОСОБА_6 поклала на стіл, однак ОСОБА_5 не реагував на їх надання. Вказана слідча дія підтверджує отримання грошових коштів ОСОБА_5 , а в підтвердження розуміння за що саме отримує кошти після їх надання ОСОБА_6 він повідомив: «нє то всьо вже кінці тоді то то всьо буде то зроблять ті документи, але до того часу ми мусимо одну дві виписочки отримати, короче приходите першого другого числа». 

-протоколом НСРД аудіо-відео-контроль осіб від 13.11.2024 року задокументовано як ОСОБА_5 з ОСОБА_6 заходять до кабінету лікаря ОСОБА_12 та ОСОБА_5 повідомляє що попередній лікар ОСОБА_13 завів ту історію хвороби оглядав дитину але потрібно завести ще одну історію хвороби щоб мати ще одну виписочку до комісії також повідомив що закінчується інвалідизація; Крім того, вказаним протоколом задокументовано отримання ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 500 доларів США 11.10.2024;

-протоколом огляду, ідентифікації та помічення грошових коштів від 11.10.2024 складений працівниками 6 відділу 6 управління ДВКР СБ України, з додатками 500 доларів США, 5 купюр по 100 доларів кожна, які добровільно надала ОСОБА_6 . Зазначені грошові кошти вручено ОСОБА_6 для подальшого використання під час проведення НСРД;

-протоколом огляду особи та вручення грошових коштів від 11.10.2024 в сумі 500 доларів США ОСОБА_6 на які нанесена хімічна речовина «Промінь-1»; 

-протоколом контролю за вчиненням злочину від 11.10.2024 складено працівниками 6 відділу 6 управління ДВКР СБ України, згідно якого задокументовано що 11.10.2024 БЛИЗЬКО 11.49 год., ОСОБА_6 перебуваючи в кабінеті надала ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 500 доларів США, які поклала зверху на документи які знаходились на робочому столі. 

-протоколом огляду місця події, а саме робочого кабінету ОСОБА_5 від 11.10.2024 який розпочато о 11:55 та завершено о 12:38 в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 500 доларів США у кількості 5 купюр по 100 доларів кожна РН 06494096С, РН 06494092С, РН 06494093С, КL 21235957 D, КВ 70761107 І. Як в ході огляду повідомив ОСОБА_5 що до нього перед поліцією зайшла невідома жінка та під історією хвороби на столі залишила грошові кошти – долари США, скільки саме не відомо і за що саме, також її дані також не пам`ятає. Під час огляду за допомогою світла ультрафіолетової лампи вказані грошові кошти просвічували світло зеленими кольорами.

-постановою про проведення освідування від 11.10.2024 та протоколом освідування від 11.10.2024 згідно яких проведено освідування ОСОБА_5 . Згідно протоколу освідування перед проведенням змивів рук ОСОБА_5 проведено їх огляд освітлення ультрафіолетової лампи в ході якого на безіменному пальці та мізинці правої руки та вказівному пальці лівої руки виявлено плями речовини та відблискування при вказаному освітленні. Після цього проведено змиви з рук. Вказаний протокол підписано учасниками та від підозрюваного ОСОБА_5 зауваження не надходили. 

-постановою про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання вилучені 500 доларів США, мобільний телефон Iphone 11 ОСОБА_5 , медичну документацію.

-посадовою інструкцією лікаря хірурга поліклінічного відділення КНП «Скалатська КРЛ»;

-положенням про хірургічне відділення КНП «Скалатська КРЛ» згідно якого встановлено, що завідувач відділення наділений організаційно-розпорядчими повноваженнями; 

-положенням про Лікарсько-консультативну комісію КНП «Скалатська КРЛ» затверджену директором КНП «Скалатська КРЛ», згідно положення ЛКК вирішує питання експертизи тимчасової непрацездатності, приймає рішення щодо стану непрацездатності та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, вирішує питання направлення пацієнтів на огляд до МСЕК;

-показаннями свідка ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , допитом обвинуваченого ОСОБА_5 . 

Надаючи оцінку доказам, на які посилається сторона обвинувачення у інкримінованому ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України, суд виходить із наступних міркувань :
По епізоду отримання обвинуваченим ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 5000 гривень.
Доказом на підтвердження отримання обвинуваченим ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 5000 гривень, являється протокол за результатами аудіо-, відеоконтролю особи від 03.09.2024 року, а також сам аудіо-відеозапис, згідно якого на думку сторони обвинувачення задокументовано факт отриманням ОСОБА_5 грошових коштів сумі 5000 гривень.
Разом із тим, надаючи оцінку, суд не може визнати їх беззаперечними доказами отримання обвинуваченим ОСОБА_5 вказаних грошових коштів з огляду на наступне: 
Із дослідженого та проаналізованого у судовому засіданні аудіо-відео запису № 6101F2_290724_120320_290320_290724_1227, вбачається, що ОСОБА_6 зайшла в кабінет до ОСОБА_5 пояснила, що прийшла бо не знає до кого має йти, оскільки була за межами території України і не зібрали своєчасно документів на продовження групи інвалідності для дитини, і просить щоб він її допоміг у цьому. Обвинувачений ОСОБА_5 оглянувши наявну у неї медичну документацію пояснив, що її потрібно звернутись до невропатолога та сімейного лікаря, яка може виїхати за місцем проживання дочки та оглянути її. В кабінеті окрім ОСОБА_5 знаходились інші медичні працівники, тому ОСОБА_6 бажала, щоб ОСОБА_5 вийшов до неї, проте він відмовився і направив її до лікаря терапевта. Надалі ОСОБА_6 вийшла з кабінету, йдучи по коридору лікарні на запису 0:10:31 год. шепотом про себе говорить «не хоче брати, що мені робити!» У подальшому, при повільному кадровому перегляді відеозапису вбачається, що заявниця написала невідомій особі смс наступного змісту «він не хоче брати», та продовжує переписуватись по смс, проте розпізнати його зміст повністю не здалось можливим. Надалі ОСОБА_6 зайшла в кабінет до лікаря поспілкувалась із нею. Лікар-терапевт роз`яснила процедуру, сказала, що не має відношення до направлення хворого на стаціонар, а лише може дати саме направлення, а за наслідком або лікар виїде за місцем проживання хворої, або прийдеться доставляти. Надалі 0:15:20 - 0:15:29 год. до ОСОБА_6 дзвінок по мережі «Вайбер». Під час того, коли, ОСОБА_6 піднімає слухавку, шляхом по кадрового зупинення та перегляду відео (0:15:30 год.) можна прочитати смс наступного змісту : «Багато людей перед Вами?», 0:23:35 год. отримала смс наступного змісту «дочекайтесь, коли вийде медсестра, і зайдіть подякуйте йому», 0:15:39 год ОСОБА_6 спілкується по телефону, проте через шуми без застосування спеціальних технічних засобів розібрати їх зміст є неможливим. ОСОБА_6 зайшла в кабінет до лікаря, поспілкувалась, сказала, що він має їй допомогти. Надалі об`єктив камери, шляхом по-кадрового зупинення на долю секунди, фіксує грошові купюри ззовні схожі на гривні та обвинуваченого ОСОБА_5 , котрий сидів за столом і не відводячи від неї очей відповідав на поставлені нею запитання. ОСОБА_6 виходить із кабінету та по дорозі на вихід відписує смс особі, котра попередньо надавала вказівки, як ОСОБА_6 повинна діяти, проте прочитати зміст останньої смс не представилось можливим.
Разом із тим, суд не бере до уваги посилання сторони обвинувачення на те, що у протоколі за результатами проведення негласної слідчої дії аудіо-відео контролю від 03.09.2024 року а.с. 44, «Д» дістає із сумки темного кольору грошові кошти у сумі 5000 грн. і ставить на стіл поруч із «Б»., оскільки із наданого відеозапису неможливо встановити з якої сумки «Д» дістає грошові кошти, і що саме дістає., а тим паче яку суму, хоча сам факт грошових коштів ззовні схожих на гривні не оспорювалось самим обвинуваченим ОСОБА_5 .
Також сторона обвинувачення посилається на пасивність дій обвинуваченого ОСОБА_5 при отриманні 5000 грн, як доказ отримання неправомірної вигоди. Разом із тим, з таким твердженням, при встановлених у судовому засіданні обставинах і наданих доказах, не можливо взагалі стверджувати про якусь пасивність, оскільки як пояснив сам обвинувачений ОСОБА_5 , що при спілкуванні із ним ОСОБА_6 поклала кошти ззовні на гривні, після чого відразу їх забрала, тому він і не зрозумів, що відбувається і навіть не пригадує чи щось говорив з даного приводу, окрім того, до кого їй необхідно звернутись для оформлення відповідних медичних документів для продовження групи інвалідності її дочці. Інших доказів того, що дані кошти залишились лежати на столі обвинуваченого після того як ОСОБА_6 поклала і обвинувачений ОСОБА_5 поводив себе пасивно і прийняв їх суду не надано. 
Будь-яких вилучень даних грошових коштів, їх фіксації подальшої долі чи місцезнаходження у кабінеті чи іншому місці де б перебував обвинувачений ОСОБА_5 як і доказів того, що він їх прийняв, тобто погодився на їх отримання шляхом пасивної поведінки суду не надано.
Також не заслуговують на увагу посилання прокурора що ОСОБА_5 розуміє, за що саме отримує кошти після їх надання ОСОБА_6 і він повідомив: «нє то всьо вже кінці тоді то-то всьо буде то зроблять ті документи, але до того часу ми мусимо одну дві виписочки отримати, короче приходите першого другого числа», не можуть свідчити що мова йде конкретно про якісь грошові кошти, а не про документи чи щось інше. Сам обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що не може пригадати суть розмови, але мова йшла не про кошти.
Тому суд не може взяти до уваги аудіо-відеоконтроль та протокол за результатами проведення негласної слідчої дії-контроль за вчиненням злочину поза розумним сумнівом, як доказ вини обвинувачення отримання службовою особою для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, буд-якої дії з використанням наданого йому службового становища.
Інші докази надані стороною обвинувачення є похідними, та/або стосуються прийняття процесуальних рішень вчинених під час досудового розслідування і не можуть слугувати окремо по собі доказом отримання чи вимагання обвинуваченим ОСОБА_5 неправомірної вигоди, тому суд їх до уваги не бере і не може покласти в основу обвинувального вироку.
По епізоду отримання обвинуваченим ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 500 дол. США.
Доказом на підтвердження отримання обвинуваченим ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 500 дол. США, являється протокол НСРД аудіо-відео-контроль осіб від 13.11.2024 року де на думку сторони обвинувачення задокументовано отримання ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 500 доларів США 11.10.2024 року; Протоколом огляду, ідентифікації та помічення грошових коштів від 11.10.2024 року; Протоколом огляду особи та вручення грошових коштів від 11.10.2024 в сумі 500 доларів США ОСОБА_6 на які нанесена хімічна речовина «Промінь-1»; Протоколом контролю за вчиненням злочину від 11.10.2024 складено працівниками 6 відділу 6 управління ДВКР СБ України, згідно якого задокументовано що 11.10.2024 року, близько 11.49 год., ОСОБА_6 перебуваючи в кабінеті надала ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 500 доларів США, які поклала зверху на документи які знаходились на робочому столі; Протоколом огляду місця події, а саме робочого кабінету ОСОБА_5 від 11.10.2024 який розпочато о 11:55 та завершено о 12:38 в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 500 доларів США; Постановою про проведення освідування від 11.10.2024 та протоколом освідування від 11.10.2024 згідно яких проведено освідування ОСОБА_5 . 
Надаючи оцінку протоколу НСРД аудіо-відео-контроль особи від 13.11.2024 року де на думку сторони обвинувачення задокументовано отримання ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 500 доларів США 11.10.2024 року; та протоколу огляду, ідентифікації та помічення грошових коштів від 11.10.2024 року суд виходить із наступного :
Так, досліджуючи у судовому засіданні аудіо-відео контроль особи №: 6101F2_111024_102254_1041, суд встановив наступне : 17:31-17:42 хв. вбачається, що заявниця заходить у приміщення лікарні. Через деякий час зайшла у кабінет ОСОБА_5 , сказала, що довезла документи і запитала чи їх нести до невропатолога, на що обвинувачений ОСОБА_5 порадив звернутись безпосередньо до лікаря. Після того ОСОБА_6 занесла документи до невропатолога та повернулась до кабінету ОСОБА_5 , який роз`яснив їй, що лікар в силу своєї компетенції і строків до кінця місяця повинна зробити виписки. Після чого на 17:31 хв відеозапису ОСОБА_6 намагається покласти на стіл грошові кошти, проте ОСОБА_5 в категоричній формі сказав «Йдіть звідси», «Вже забирайтесь» та блокує її руку у якій остання тримає кошти. Попри його висловлювання у категоричній формі, ОСОБА_6 положила на стіл кошти, зовні схожі на долари США, розвернулась та поспіхом вийшла з кабінету на вихід із лікарні.
Згідно протоколу освідування перед проведенням змивів рук ОСОБА_5 проведено їх огляд освітлення ультрафіолетової лампи в ході якого на безіменному пальці та мізинці правої руки та вказівному пальці лівої руки виявлено плями речовини та відблискування при вказаному освітленні. Після цього проведено змиви з рук. Вказаний протокол підписано учасниками та від підозрюваного ОСОБА_5 зауваження не надходили. 
Разом із тим, посилання сторони обвинувачення, що на безіменному пальці та мізинці правої руки та вказівному пальці лівої руки виявлено плями речовини та відблискування при вказаному освітленні є доказом вчинення ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, а саме отримання грошових коштів, спростовується дослідженим та проаналізованим у судовому засіданні висновком експерта ТНДЕКЦ № СЕ-19/120-24/12716-ФХД від 02.01.2025 року, згідно абзацу другого пункту 1 резолютивної частини даного висновку встановлено, що на поверхнях марлевих тампонів, якими робили змив з правої та лівої рук ОСОБА_5 , а також на контрольному взірці марлевого тампона спеціальної хімічної речовини не виявлено, разом із тим, на поверхні 5-ти банкнот номіналом по 100 дол. США виявлено нашарування спеціальної хімічної речовини із яскравою люмінесценцією зелено-жовтого кольору.
Тобто з даного слідує, що таке нашарування у випадку отримання ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 500 дол. США., їх перекладання, ховання чи тримання у руках, на змивах з рук обвинуваченого ОСОБА_5 була б виявлена спеціальна хімічна речовина. 
Разом із тим, будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що її дочка інвалід із дитинства. На початку квітня 2024 року звернулась до сімейного лікаря ОСОБА_15 для продовження групи інвалідності, проте його ніколи не було на робочому місці, тоді вирішила поїхати у м. Скалат де їй порадили звернутись до того лікаря, який початково призначав групу інвалідності, а саме до ОСОБА_5 . Коли вона вперше підійшла до нього то він порадив звернутись до сімейного лікаря, однак вона сказала, що його ніколи не має на робочому місці, тоді він порадив змінити сімейного лікаря, а саме підписати договір із ОСОБА_9 , оскільки вона більш компетентна ніж її попередній сімейний лікар ОСОБА_15 . При спілкуванні із ОСОБА_5 , останній повідомив, що не являється головою комісії і знову відправив її до голови комісії та до сімейного лікаря. Через постійну безрезультатну біганину повернулась до ОСОБА_5 , так як більше нікого не знала, а решту лікарів постійно відправляли один від одного. На її запитання, ОСОБА_5 повідомив, що для продовження групи інвалідності її дитини потрібно 1500 дол. США. На що вона погодилась, але ввечері порадившись із чоловіком поїхала у поліцію і написала відповідну заяву. Приходила до ОСОБА_5 неодноразово, після його порад поїхала у м. Тернопіль до невролога та невропатолога де взяла відповідні заключення. Надалі обвинувачений ОСОБА_5 порадив їй для впевненості підтвердження діагнозу її дочці ще виписки і необхідність стаціонарного лікування, а після того як надала йому 5000 грн., він відразу зателефонував до невропатолога, котрий прийшов до нього в кабінет і ОСОБА_5 давав йому вказівки, що він повинен зробити. Кошти в сумі 5000 грн вона поклала на стіл, ОСОБА_5 нічого не говорив, кошти не повертав і не казав, що не потрібно. Разом із тим, дочку положила на стаціонарне лікування, взяли виписки невропатолога і з цими документами підійшла до ОСОБА_5 , однак він сказав, що потрібно ще раз лягти на лікування, щоб було дві виписки. Коли прийшла по виписку виявилось, що документи на її дочку пропали. ОСОБА_5 сказав невропатологу знайти документи та відправити для прийняття остаточного рішення у м Збараж на МСЕК. З особистими грошовими коштами другий раз підійшла до ОСОБА_16 в його робочий кабінет, поклала на стіл 500 дол, оскільки більше не мала і вийшла з кабінету. ОСОБА_5 даних коштів їй не повернув і нічого їй не казав, поводився пасивно. Під час того як давала кошти до чи після, ні з ким не спілкувалась і не переписувалась, окрім як з чоловіком.
Надаючи оцінку показанням свідка ОСОБА_6 , суд виходить із того, що такі показання є суперечливими, непослідовними, та такими, що не підтверджуються як показаннями інших свідків так і жодними дослідженими і проаналізованими у судовому засіданні письмовими доказами. Зокрема твердження ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_17 вимагав у неї 1500 дол. США, а також те, що надавав вказівки лікарям як їм поступати не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовані як показаннями свідків, так і наданими письмовими доказами, зокрема аудіо-відеоконтролем за вчиненням злочину. Крім того, суперечливими є показання свідка ОСОБА_6 про те, що після того як вона надала грошові кошти, ОСОБА_5 поводився пасивно, беземоційно і нічого не говорив спростовується дослідженим відео-аудіо записом з якого вбачається, що ОСОБА_5 у категоричній формі виганяв її з приміщення кабінету, блокував своїми руками її руки, у той час, коли вона намагалась покласти грошові купюри на стіл. 
Також, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_6 про те, що вона ні з ким, окрім чоловіка не спілкувалась і не переписувалась, оскільки лексика мовлення, звернення на «Ви» та людини у смс переписках, не являється природнім та характерним для спілкування із близькою людиною, крім того, не має логічного змісту чоловіку писати власні дружині смс зі змістом « дочекайтесь коли вийде медсестра, тоді зайдіть і подякуйте йому», коли попередньо, як пояснила свідок порадившись саме із чоловіком, вирішили звернутись із заявою до правоохоронних органів, оскільки у них не було грошових коштів, які за показаннями ОСОБА_6 у неї вимагав ОСОБА_5 .
Таким чином суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_6 , а тому не бере до уваги та не може покласти в основу обвинувального вироку.
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду показав, що працює директором КНП Скалатська районна комунальна лікарня. Обвинувачений ОСОБА_5 займав посаду лікаря-хірурга та завідувача хірургічного відділення, у повноваження якого входило контроль роботи відділення, інших працівників та лікування пацієнтів. При Скалатській районній комунальній лікарні працює ЛКК і обвинувачений входив до складу комісії, проте ЛКК не встановлювало і не могло встановлювати групу інвалідності. Яким чином приймається рішення по ЛКК не знає, проте відомо, що шляхом голосування. Обвинувачений ОСОБА_5 жодним чином на нього не впливав та нічого не просив.
Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду показала, що працює лікарем терапевтом та входить до складу ЛКК із 2021 року. Також до складу комісії входили хірург, терапевт, неврологічні профільні лікарі і голова комісії. Обвинувачений ОСОБА_5 у 2024 році не був головою комісії, а був напередодні, проте в якому році пригадати не може. Відомо, що ОСОБА_6 прийшла у Скалатську лікарню у 2024 році для заключення декларації на дочку та запитувала, що потрібно для того, щоб продовжити групу інвалідності, на що вона порадила їй звернутись до невролога, оскільки попередньо за медичною допомогою не зверталась. Обвинувачений ОСОБА_5 з приводу підготовки документів не телефонував і не просив її, лише була розмова, щодо можливого укладення декларації. Після заключення декларації вона направила ОСОБА_6 до невролога для подальшого лікування, оскільки саме невролог може покласти хворого на стаціонарне лікування, або скерувати в Тернопільську психоневрологічну лікарню для отримання висновку. В подальшому їй не відомо чи дочка ОСОБА_6 отримала групу інвалідності, оскільки ЛКК при Скалатській лікарні не приймає рішень щодо встановлення групи інвалідності, а лише проводить огляд і надає рекомендації для подальшого огляду МСЕК.
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду показав, що працює лікарем терапевтом з 2021 року і на даний час являється завідувачем поліклінічного відділення. З ОСОБА_6 і її дочкою не знайомий, у засіданні ЛКК участі не приймав. Пацієнтка звертається до профільного лікаря, збирається анамнез, огляд здійснює хірург, терапевт після чого збирається медична документація. Комісія ЛКК лише заповнює медичну документацію для подальшого направлення на МСЕК, котрі і приймають рішення щодо встановлення групи інвалідності. Обвинувачений ОСОБА_5 просив його, щодо пришвидшення підготовки документів, але це було лише технічно, тобто після проходження медичного огляду, йому як лікарю надається певний період у часі для їх заповнення, тому якщо і було прохання то виключно щоб швидше допомогти людині. Будь-якого тиску, обіцянок, щодо прийняття рішень, впливу чи інших дій зі сторони обвинуваченого ОСОБА_5 щодо дочки ОСОБА_6 не було.
Таким чином із показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , вбачається, що вони знають обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки із ним працюють, проте жодних вказівок, прохань, впливу, щодо лояльного підходу чи пришвидшення оформлення медичної документації ОСОБА_6 з метою продовження групи інвалідності її дочці не отримували, лише могло бути спілкування щодо процедурних моментів, котрі пов`язані із робочими процесами лікарні.
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що являється співробітником УСР в Тернопільській області ОСОБА_6 особисто звернулась до відділку поліції з заявою щодо вимагання обвинуваченим ОСОБА_5 у неї 1500 дол. США за сприяння у оформленні групи інвалідності її дочці. Проводив негласні слідчі дії, а саме аудіо-відео контроль особи, контроль за вчиненням злочину. У липні 2024 року ОСОБА_6 перебуваючи у лікувальному закладі, підійшла до робочого місця обвинуваченого ОСОБА_5 , дістала з сумки і поставила на стіл грошові кошти в сумі 5000 грн. ОСОБА_6 сама визначилась коли і як передавати дані кошти. ОСОБА_6 він не консультував як правильно поводитись, переписку з нею не здійснював. Обвинувачений ОСОБА_5 відреагував нейтрально, отримані кошти не повертав та у поліцію з даного приводу не звертався. У жовтні 2024 року він перебував на місці неподалік Скалатської лікарні, коли ОСОБА_6 прийшла і передала ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 500 дол. США. Реакція обвинуваченого ОСОБА_5 була беземоційною. Під час затримання грошові кошти виявлені на робочому столі і накриті медичною документацією. 
Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_7 , оскільки такі показання у своїй сукупності не підтверджені належними доказами, зокрема матеріали справи не містять будь-яких доказів, окрім заяви ОСОБА_6 щодо вимагання у неї грошових коштів. Усі проведені негласні слідчі дії, котрі тривали протягом значного періоду часу і неодноразово жодним чином не вказують на поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , котрий вимагав кошти. Інші показання, надані свідком спростовуються дослідженими та проаналізованими у судовому засіданні письмовими доказами, записами аудіо-відеоконтролем за вчинення злочину. 
Згідно зі статті 11 КК України, злочином є суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. 
Частина 1 статті 368 Кримінального кодексу України встановлює кримінальну відповідальність за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, полягає в активній поведінці - діях, які являють собою: а) одержання (прийняття пропозиції, обіцянки) неправомірної вигоди; б) у будь-якому вигляді незаконної винагороди майнового характеру; в) за виконання чи невиконання; г) в інтересах особи яка надає неправомірну вигоду або третьої особи; ґ) будь-яких дій; д) з використанням влади чи службового становища.
Відповідальність за ст.368 КК настає, якщо одержання неправомірної вигоди було зумовлене виконанням чи невиконанням будь-якої дії в інтересах особи яка надає неправомірну вигоду або третьої особи. З цих положень закону випливає, по-перше, що за отримання неправомірної вигоди службова особа може як діяти активно, тобто вчинити дії, так і утриматися від їх вчинення - бездіяльність. По-друге, як дія, так і бездіяльність, які зумовлені неправомірною вигодою, виконуються (не виконуються) в інтересах або самої особи яка надає неправомірну вигоду, або третіх осіб. 
Відповідальність за одержання неправомірної вигоди настає лише за умови, якщо службова особа одержала його за виконання (невиконання) будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища (СПВСУ (2008-2009). - С. 195-197). Звідси випливає, що діяння, які обумовлені отриманням неправомірної вигоди, службова особа могла або повинна була вчинити з використанням наявних у неї владних, організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій (пп. 2 і 6 ППВСУ від 26 квітня 2002 р.). Інакше кажучи, діяння, вчинене винним за неправомірну вигоду, має бути зумовлене його службовим становищем і пов`язане з його владними чи службовими повноваженнями (РВСУ. - 2008. - Вип. 2(17). - С. 109-112; СПВСУ (2008-2009). - С. 191-195). При цьому слід ураховувати, що судова практика відносить до таких не лише ті діяння, які безпосередньо входять до кола службових повноважень особи, а й такі, які вона хоча й не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу (п. 2 ППВСУ від 26 квітня 2002р.).
Як установлено у судовому засіданні і не оспорювалось учасниками процесу хоча і обвинувачений ОСОБА_5 являвся на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення службовою особою, разом з тим стороною обвинувачення не розкрито зміст об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, а саме, яким чином останній мав сприяти чи сприяв у підготовці та видачі документів, які конкретно дії він вчинив чи мав намір вчинити, оскільки як встановлено, і не заперечувалось учасниками процесу, обвинувачений ОСОБА_5 лише входив до складу ЛЛК, не був головою комісії, а його профіль як лікаря-хірурга є зовсім іншим ніж той, котрий необхідний для лікування дочки ОСОБА_6 , тобто жодним чином не входить у компетенцію обвинуваченого ОСОБА_5 як лікаря хірурга оформлення медичної документації для отримання дочки ОСОБА_6 групи інвалідності, котра має захворювання по іншому профілю, ніж обвинувачений займає, тобто причинного зв`язку між його службовою діяльністю і надання ОСОБА_6 допомоги в оформленні медичної документації. 
Крім того свідки обвинувачення ствердили, що жодних вказівок, прохань, впливу, щодо лояльного підходу чи пришвидшення оформлення медичної документації ОСОБА_6 з метою продовження групи інвалідності її дочці від обвинуваченого ОСОБА_5 не отримували. Матеріали аудіо-відеоконтроль за злочином також не містять будь-якої конкретної інформації, що обвинувачений міг чи чинив на когось із працівників медичного закладу тиск, чи просив у сприянні оформленні медичної документації для дочки ОСОБА_6 .
Також суд звертає увагу, що значний розрив у часі протягом якого зверталась ОСОБА_6 , стиль та манера спілкування, жестикуляцію, стилістика мовлення та інтонація обвинуваченого ОСОБА_5 із ОСОБА_6 протягом проведення НСРД не може свідчити про те, що він попередньо вимагав кошти у ОСОБА_6 , або якимось чином сприяв у підготовці та видачі документів для продовження групи інвалідності, оскільки його поведінка є загальноприйнятною для манери спілкування лікаря із пацієнтом, а не особи, котра зацікавлена за отримання неправомірної вигоди допомогти чи сприяти у вирішенні питання щодо збору документів для продовження групи інвалідності дочці ОСОБА_18 . 
Разом із тим, суд звертає увагу на показання свідка ОСОБА_6 у контексті штучного створення ситуації щодо передачі неправомірної вигоди обвинуваченому ОСОБА_5 , провокування ОСОБА_6 на отримання неправомірної вигоди.
Стороною захисту висловлено позицію, що слідство стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 не було "по суті пасивним", а ОСОБА_6 з метою реалізації плану спровокувати ОСОБА_5 на отримання неправомірної вигоди, з часу реєстрації кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 здійснювала на нього вплив для того, щоб підштовхнути його до вчинення певних дій, які б інакше не були вчинені, і робила це з метою, щоб зробити можливим їх виявлення та фіксування, що є ознакою провокації злочину. По своїй суті та аудіо-відеоконтролю за вчиненням злочину, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 був втягнутий у злочинну діяльність і ймовірність вчинення ним злочину була суттєвою, з боку ОСОБА_6 та правоохоронних органів та мало місце можливе спонукання обвинуваченого ОСОБА_5 до вчинення злочину, який не був би вчинений без їх втручання.
У контексті приписів ст. 92 КПК України у разі заявлення стороною захисту явно не безпідставних доводів про наявність провокації, саме сторона обвинувачення повинна довести, що ніякого підбурювання не було.
У своїх рішеннях ЄСПЛ розробив критерії для того, щоб відрізняти провокування вчинення злочину, яке суперечить ст. 6 Конвенції від дозволеної поведінки під час законних таємних методів у кримінальних розслідуваннях. 
Зокрема, у випадку визнання заяви про підбурювання такою, що не є явно необґрунтованою, для визнання доказів допустимими суду належить з`ясувати, чи було слідство "по суті пасивним", чи був би злочин вчинений без втручання влади, чи мало місце з боку влади спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; вагомість причин проведення оперативної закупки, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою. При цьому тягар доведення того, що підбурення не було, покладається на сторону обвинувачення.
Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів судова практика виробила змістовний та процесуальний критерії. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.
Вказані вимоги узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішеннями у справах «Банніков проти Російської Федерації» від 04 листопада 2010 року, «Веселов та інші проти Російської Федерації» від 02 жовтня 2010 року, «Матановіч проти Хорватії» від 04 квітня 2017 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.
Згідно з рекомендаціями Європейського суду з прав людини з метою перевірки дотримання права на справедливий судовий розгляд у випадку використання таємних агентів Суд, насамперед, перевіряє, чи влаштовувались пастки (те, що зазвичай називається «матеріальним критерієм провокації»), і якщо так, то чи міг заявник у національному суді скористатися цим задля свого захисту (пункти 37, 51 рішення у справі «Баннікова проти Росії» від 04 листопада 2010 року, заява № 18757/06).
Суд визначає пастку як ситуацію, коли задіяні агенти (працівники органів правопорядку або особи, що діють на їх прохання) не обмежуються суто пасивними спостереженнями протиправної діяльності, а здійснюють на особу, за котрою стежать, певний вплив, провокуючи її скоїти правопорушення, яке вона в іншому випадку не вчинила би, з метою зафіксувати його, тобто отримати доказ і розпочати кримінальне провадження (пункт 55 рішення у справі «Раманаускас проти Литви» від 05 лютого 2008 року, заява № 74420/01).
Аби встановити, чи було розслідування «суто пасивним», суд вивчає мотиви, які виправдовували операцію проникнення, і поведінку державних органів, які її здійснювали. Зокрема, встановлює, чи були об`єктивні сумніви у тому, що заявника втягнули у злочинну діяльність або схилили вчинити кримінальне правопорушення.
Доводи сторони захисту щодо провокативних дій зі сторони правоохоронних органів і свідка ОСОБА_6 крізь призму змістовних критеріїв, за якими можливо відрізняти провокування особи на вчинення злочину, яке суперечить ст. 6 Конвенції ЄСПЛ від дозволеної поведінки під час законних таємних методів у кримінальних розслідуваннях перевірені судом при дослідженні наданих сторонами доказів. При з`ясуванні порушених стороною захисту питань суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 , постійно ініціювала зустрічі, неодноразово зверталась до обвинуваченого ОСОБА_5 щодо надання консультативних роз`яснень та допомоги/поради як їй необхідно діяти з метою збору документів для призначення її дочці групи інвалідності, прохання вийти з приміщення кабінету у той час, коли там знаходились інші медичні працівники, неодноразово прибувала без запрошення до кабінету ОСОБА_5 за власною ініціативою, у той час, коли однією з найбільш помітних ознак провокації є надмірна наполегливість заявника у спілкуванні із обвинуваченим, кількість спілкувань, пропозиція, того що саме він повинен її допомогти у вирішенні даного питання, відсутність будь-яких висловлювань чи натяків зі сторони обвинуваченого ОСОБА_5 на отримання грошової винагороди для себе чи інших осіб, а розмір суми неправомірної вигоди у сумі 1500 дол. США, зазначений лише у заяві свідка ОСОБА_6 , яку наче б то вимагав обвинувачений ОСОБА_5 та деяких процесуальних первинних документах сторони обвинувачення, після того, як свідок ОСОБА_6 вийшла з кабінету лікаря по першому епізоду, пошепки про себе сказала «він не хоче брати і що мені робити» після чого написала смс відповідного змісту та отримала вказівку «дочекайтесь, коли в кабінеті нікого не буде та подякуйте йому», а також неправдивими показаннями самої заявниці, оскільки із аудіовідеоконтролю встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 по другому епізоду поводився не пасивно, в категоричній формі просив свідка ОСОБА_6 забратись із кабінету, хоча вона ствердила, що дії обвинуваченого ОСОБА_19 були пасивними і ні з ким, окрім чоловіка остання не переписувалась по смс під час проведення НСРД.
При цьому стороною обвинувачення у даній справі відсутності провокативних дій зі сторони правоохоронних органів і свідка ОСОБА_6 не доведено.
Так стороною обвинувачення не надано доказів прийняття обвинуваченим ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 5000 гривень, якщо таке мало місце як про це стверджує сторона обвинувачення, оскільки по аудіо-відеоконтролю за вчиненням злочину вказаних обставин встановити не вдалося, як і пасивності у діях обвинуваченого ОСОБА_5 під час спроби вручити йому свідком ОСОБА_6 500 дол. США неправомірної вигоди
Аналізуючи усі докази у справі, суд дійшов висновку, що наданню неправомірної вигоди передувала штучно створена самим заявником ОСОБА_6 ситуація, що не може бути оцінена як «пасивна поведінка». Навпаки її поведінка була «активною» ще до реєстрації кримінального провадження, оскільки неодноразово підходила до обвинуваченого ОСОБА_5 з проханням допомогти/посприяти у вирішенні її питання та допомогти зібрати пакет документів. У подальшому після того, коли обвинувачений ОСОБА_5 скерував її до профільних лікарів та роз`яснив процедуру, свідок ОСОБА_6 продовжувала неодноразово до нього приходити та консультуватись з приводу оформлення її дочки групи інвалідності, тобто від неї йшла активна ініціатива домовитись у отриманні саме від ОСОБА_5 допомоги, хоча він їй не являється головою ЛКК, і на відпвідні рішення не впливав, не являвся її профільним лікарем та порадив звернутись до відповідних лікарів і замінити сімейного лікаря, якщо він її не влаштовує, що є саме такою поведінкою, яка забороняється ч. 3 ст. 271 КПК України.
Метою всіх дій ОСОБА_6 стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 було вручення йому грошових коштів і документування цього. Без активної діяльності ОСОБА_6 обвинувачений грошових коштів не отримав би, докази того, що обвинувачений ініціював отримання грошових коштів від сторони обвинувачення відсутні. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що без втручання правоохоронних органів із залученням ОСОБА_6 злочин обвинуваченим ОСОБА_5 не був би скоєний, а в діях заявника ОСОБА_6 та правоохоронців до затримання обвинуваченого ОСОБА_5 містяться ознаки провокації останнього на вчинення злочину з метою його зафіксувати, тобто отримати відповідні докази. 
Саме стороні обвинувачення потрібно довести, що ніякого підбурювання не було (рішення у справах Akbayandothers v. Germany від 15.10.2020, заява № 40495/15 та інші, § 118; постанова ККС ВС у справі № 1715/6764/12 від 10.06.2020).
З моменту, коли сторона захисту почала стверджувати про існування провокації злочину, обов`язок доказування відсутності підбурювання лежить на стороні обвинувачення. За результатом розгляду справи судом встановлено, що сторона захисту наголошувала на провокацію останнього на вчинення злочину, доводячи свою позицію протягом судового розгляду. Однак прокурором у відповідь не доведено що підбурення та провокація на вчинення злочину не існували. 
Відповідна усна заява захисту залишилася також поза увагою прокурора після надання показань обвинуваченим.
За таких обставин надані суду докази: аудіо та відеозаписи, здійснені в ході негласних слідчих (розшукових) дій визнаються недопустимими і не можуть бути покладені в обґрунтування судового рішення.
Інші досліджені судом докази, у тому числі показання свідків, не спростовують провокаційні дії ОСОБА_6 стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 і не доводять винуватість останнього.
Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не наведено і не надано належних і допустимих доказів, які б достовірно вказували на спрямованість умислу обвинуваченого на отримання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. 
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обов`язок щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, передбаченихст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України» Про ратифікацію Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР). Статтею 17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про практику Суду як джерело права». Так , у справі «Barbera Messegu and Jabardo v .Spain» від 06.12.1988 року ( п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обовязки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обовязок доказування лежить на обвинуваченні, і будь - який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані і перевірені судом докази обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що всупереч ст. 92 КПК України, прокурором не доведено, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України. Суд вважає, що докази, на які покладається прокурор, як на підставу доведеності вини обвинуваченого, жодним чином поза розумним сумнівом, не доводять, винуватість обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення. 
Так, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено обставин, передбачених ст.. 91 КПК України, які б беззаперечно свідчили про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України.
Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.
Згідно ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи безстороннім судом, який встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Як убачається з роз`яснень викладених в п. 23 Постанови ПВС України «про практику виконання судами України законодавства і постанов Пленуму ВС України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок. 
Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У рішенні Європейського суду з прав людини Саундерс проти «Сполученого Королівства» (п.п.67-80) вказав, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання, таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовим поняттям для демократичної концепції кримінального судового розгляду.
Отже, обвинувачення повинно довести «кожен факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.
Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.
Згідно ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою даної статті покладається на слідчого, прокурора та, в установлених Кодексом випадках, - на потерпілого.
Аналогічна позиція національному законодавству викладена і у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06 грудня 1988 року (п.146), де Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину і обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Згідно ст. 17 КПК України підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Будь-яких інших доказів на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 368 КК України на пропозицію суду стороною обвинувачення не надано. 
Частиною 4 ст. 17 КПК України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Як убачається з роз`яснень викладених в п. 23 Постанови ПВС України «про практику виконання судами України законодавства і постанов Пленуму ВС України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок. 
Враховуючи наведене, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення не було доведено під час судового розгляду даного кримінального провадження.
До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні за розглядом справи « Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, в п.45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення «Салман проти Туреччини»).
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що : 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа ; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановлені судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 284 КПК України.
Таким чином за встановлених фактичних обставин, виходячи із закріпленого ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, суд приходить до висновку про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 в пред`явленому обвинуваченні, а тому його слід виправдати за відсутністю складу інкримінованого кримінального правопорушення.
Запобіжний захід – скасувати. Повернути заставодавцю ОСОБА_20 внесену нею заставу у розмірі 45420 (сорок п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень.
Процесуальні витрати, а саме витрати за проведення експертиз віднести за рахунок Державного Бюджету України.
Речові докази згідно обвинувального акту – вирішити у відповідності до вимог 110 КПК України. 
На підстав наведеного, керуючись ст. 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні інкримінованого йому органами досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України та виправдати за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2024 року, а в подальшому ухвалою слідчого судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 09 січня 2025 року, після набрання вироком законної сили – скасувати. Повернути заставодавцю ОСОБА_20 внесену нею заставу у розмірі 45420 (сорок п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень.
Процесуальні витрати, а саме витрати за проведення експертиз віднести за рахунок Державного Бюджету України.
Речові докази, а саме: грошові кошти в сумі 500 доларів США банкнотами по 100 доларів: РН 06494096, РН 06494092, РН 06494093, KL 21235957, КВ 70761107, які упаковано у сейф пакет НПУ CRI121127 – повернути законному володільцю.
Грошові кошти в сумі 4500 доларів США, які упаковані в сейф пакет НПУ WAR 1888935 – повернути законному володільцю.
Медичну документацію : витяг та виписка з медичної карти на ім`я ОСОБА_21 , копія витягу, виписок з медичних карт та довідки до акту огляду МСЕК на імя ОСОБА_22 , копію виписки з медичної карти на ім`я ОСОБА_23 , які упаковані в сейф пакет НПУ WAR 1888938 – залишити при матеріалах справи.
Скасувати арешт майна, що застосований на підставі ухвали слідчого судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2024 року.
Вирок суду може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Підволочиський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1