МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 р.  	№ 400/5828/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , , 	
до відповідача	Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, , Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, , 	
про	визнання протиправним та скасування рішення від 12.02.2026 року № 143250023876; зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – відповідач-1) та до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – відповідач-2) про:
визнання протиправним та скасувати Рішення відповідача-2 від 12.02.2026 № 143250023876 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
зобов`язати відповідача-1 зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу: період перебування слухачем підготовчого відділення інституту з 01.12.1985 року по 24.07.1986 року, згідно з трудовою книжкою (1 рік); періоди провадження підприємницької діяльності з 01.06.1995 року по 30.06.2003 рік та з 01.01.2014 рік по 31.12.2014 рік та з 01.01.2025 року по 31.01.2026 рік (10 років та 2 місяці);
зобов`язання відповідача-1 здійснити перерахунок страхового та трудового стажу ОСОБА_1 та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Підставою позову позивачка вказала те, що відповідач при ухвалені оскаржуваного рішення проігнорував довідку Головного управління ДПС у Миколаївській області від 18.07.2025 № 17029/6-14-29-50-03-04 та, як наслідок, не включив до страхового стажу позивача період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.06.1995 по 30.06.2003 року ат з 01.01.2022 по 31.12.2024 року.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, встановленому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України). Цією ж ухвалою суд витребував у відповідача-1 належним чином засвідчену копію заяви позивачки із додатками, на підставі якої прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 12.02.2026 № 143250023876.

04.06.2026 року відповідач-1 надав до суду відзив, в якому проссить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтуванні відзиву зазначає, що на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 та постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794, від 08.06.1998 № 832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджується протягом 1998-2000 років. Починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку.
З урахуванням зазначених норм персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. 
Отже зарахувати періоди ведення підприємницької діяльності з 01.06.1995 по 30.06.2003, з 01.01.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2025 по 31.01.2026 до страхового стажу підстави відсутні.
Відповідно до пункту “д” статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788) до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Згідно із пунктом 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання заденною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів. Отже періоди перебування Позивача слухачем підготовчого відділення інституту з 01.12.1985 по 24.07.1986 року до страхового стажу підстави відсутні.
10.06.2026 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що у спірний період (1985-1986 роки) діяла Постанова Ради Міністрів СРСР від 24.11.1962 № 1189 «Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах». Відповідно до її положень, час навчання на таких відділеннях прирівнювався до навчання у ВНЗ і зараховувався до трудового стажу. У трудовій книжці Позивача містяться записи про зарахування на підготовче відділення Київського державного інституту культури та подальший вступ в той же навчальний заклад для отримання освіти. Ці записи зроблені відповідно до вимог чинної на той час Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Більше того, Позивач згодом успішно закінчив цей навчальний заклад (підтверджується дипломом), що утворює єдиний і безперервний процес здобуття освіти. Відповідна правова позиція щодо необхідності зарахування підготовчих відділень до стажу багаторазово підтверджена Верховним Судом.
У Відзиві Відповідач 1 власноруч наводить норму підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, яка прямо встановлює, що період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 30.06.2000 року зараховується до стажу, і «підтверджується довідкою про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності». Однак, вже в наступному абзаці Відповідач 1 зазначає, що стаж не зараховано, оскільки «відсутня інформація про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях».
Щодо стажу ФОП на спрощеній/фіксованій системі оподаткування за період з 01.07.2000 по 30.06.2003 року Відповідач 1 відмовляється зарахувати цей період, посилаючись виключно на відсутність даних про сплату внесків у системі персоніфікованого обліку. Цей аргумент розбивається сталою судовою практикою та наявними в матеріалах справи доказами. Позивачем надано Довідку ГУ ДПС у Миколаївській області № 17029/6/14 29-50-03-04 від 18.07.2025 р., яка підтверджує сплату фіксованого податку (патенту) та єдиного податку у спірний період. 
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду та Касаційного адміністративного суду, сформованої у численних постановах, у період до 2004 року сума єдиного або фіксованого податку вже містила в собі відрахування до Пенсійного фонду (відповідно 42% та 10%).
Відповідач-2 правом на подання відзиву не скористався.
04.02.2026 року Позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058). 
12.02.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Волинській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 143250023876 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. 
Рішення від 12.02.2026 № 143250023876 правових норм та фактичних обставин. прийнято з урахуванням наступних На день звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 04.02.2026 пенсійний вік Позивача становить 60 років.
За наслідками розгляду заяви Позивача про призначення пенсії від 04.02.2026 та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, до загального страхового стажу не зараховано період здійснення підприємницької діяльності згідно довідки від 18.07.2025 № 17029/6/14-29-50-03-04:
- з 19.05.1998 по 19.10.2002, з 21.10.2002 по 30.06.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків, а в індивідуальних відомостях про застраховану особу дані періоди відсутні. 
Так, страховий стаж Позивача становить 28 років 08 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058.
04.03.2026 Позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою в порядку Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі – Закон № 393) щодо роз`яснення незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи Позивача. За результатами розгляду звернення від 04.03.2026 Відповідачем надано відповідь від 19.03.2026 № 10885-9229/С-02/8-1400/26 яким надано роз`яснення порядок зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу не зараховано:
-період з 01.12.1985 по 24.07.1986, оскільки слухачи підготовки відділень вищих навчальних закладів не здобувають певного освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівня;
-період підприємницької діяльності з 01.06.1995 по 30.06.2000, оскільки відстуня інформація про сплату судового збору;
-період 01.07.2000 по 30.06.2003, з 01.10.2014 по 31.12.2014, з 01.03.2022 по 31.08.2023, з 01.01.2025
по 31.01.2026, оскільки відсутні документи про сплату страхових внесків та дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
04.02.2026 року Позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058). 12.02.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Волинській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 143250023876 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
З метою з`ясування причини відмови в призначені їй пенсії за віком 04.03.2026 позивачка звернулась із відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
У листі від 19.03.2026 № 10885-9229/С-02/8-1400/26 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомило позивачку про те, що до страхового стажу не враховано період з 01.07.2000 по 30.06.2003, з 01.01.2014 по 31.12.2014, з 01.03.2022 по 31.08.2023, з 01.01.2025 по 31.01.2026 у зв`язку з відсутністю документів про сплату страхових внесків та даних в реєстрі застрахованих осіб; періоди ведення підприємницької діяльності з 01.06.1995 по 30.06.2000, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків; періоди з 01.12.1985 по 24.07.1986, згідно з трудовою книжкою, оскільки слухачі підготовчих відділень вищих навчальних закладів не здобувають певного освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівня.
18.07.2025 Головне управління ДПС у Миколаївській області видало позивачці довідку за № 17029/6/14-29-50-03-04 про те, що він перебував на загальній системі оподаткування, в тому числі шляхом патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян. А з 01.01.2022 по 31.12.2024 перербував на спрощеній системі оподаткування-платник єдиного податку другої групи за ставкою 6% до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного року).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу зазначених перодів позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (далі – Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб – члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з абзацами другим і сьомим частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2022 по 31.12.2022 – не менше 29 років.
Оскільки позивачка досягла шістдесятирічного віку 18.01.2022, право на призначення пенсії за віком з 18.01.2022 вона може мати лише за умови наявності не менше 29 років страхового стажу.
Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.
Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.
Відтак з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
04.02.2026 року Позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058). 
12.02.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Волинській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 143250023876 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. 
За наслідками розгляду заяви Позивача про призначення пенсії від 04.02.2026 та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, до загального страхового стажу не зараховано: період здійснення підприємницької діяльності згідно довідки від 18.07.2025 № 17029/6/14-29-50-03-04:- з 19.05.1998 по 19.10.2002, з 21.10.2002 по 30.06.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків, а в індивідуальних відомостях про застраховану особу дані періоди відсутні.
04.03.2026 Позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою в порядку Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» щодо роз`яснення незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи Позивача. 
За результатами розгляду звернення від 04.03.2026 Відповідачем надано відповідь від 19.03.2026 № 10885-9229/С-02/8-1400/26 яким надано роз`яснення порядок зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу, в якому зазначено, що не зараховано періоди: з 01.07.2000 по 30.06.2003, з 01.01.2014 по 31.12.2014, з 01.03.2022 по 31.08.2023, з 01.01.2025 по 31.01.2026 у зв`язку з відсутністю документів про сплату страхових внесків та даних в реєстрі застрахованих осіб; періоди ведення підприємницької діяльності з 01.06.1995 по 30.06.2000, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків; періоди з 01.12.1985 по 24.07.1986, згідно з трудовою книжкою, оскільки слухачі підготовчих відділень вищих навчальних закладів не здобувають певного освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівня.

Поряд з цим, у довідці Головного управління ДПС у Миколаївській області від 18.07.2025 № 17029/6/14-29-50-03-04 зазначено, що за період своєю підприємницької діяльності з 01.06.1995 по 30.06.2006 позивач сплачував фіксований розмір податку, а з 01.01.2022 по 31.12.2024 перебував на спрощеній системі оподаткування-платни єдиного податку другої групи за ставкою 6% до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового року.
Відтак період сплати позивачкою єдиного внеску з 01.06.1995 по 30.06.2003 та з 01.01.2022 по 31.12.2024 підлягає зарахуванню до її страхового стажу. Проте, відомості про це відсутні у системі персоніфікованого обліку з причин, що незалежні від позивача, а обумовлені невиконанням органами державної влади своїх повноважень.
Частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 КАС передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини (ЄСПЛ) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з висновком ЄСПЛ державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).
Тому суд прийшов до висновку, що органи Пенсійного фонду України зобов`язані були зарахувати до страхового стажу позивачки період зайняття ним підприємницькою діяльністю з 01.06.1995 по 30.06.2003 та з 01.01.2022 по 31.12.2024.
Відповідно, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області від 12.02.2026 № 143250023876 є протиправним.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 01.12.1985 по 24.07.1986.
Відповідно до запису №4 у трудовій книжці позивача у період з з 01.12.1985 по 24.07.1986 був слухачем підготовчого відділення Чернівецького медичного інституту.
Відповідно пункту "д" ч.3 ст.56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно з підп. "і" п.109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590, крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті "і" зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Військових сил СРСР.
Підготовчі відділення при вищих навчальних закладах були створені у відповідності до Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 20.08.1969 № 681 "Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах" та Постанови ЦК КПУ та Ради Міністрів УРСР від 08.10.1969 № 573.
Цими нормативно-правовими актами передбачалося, що:
1) при організації підготовчих відділень передбачається проведення учбових занять по денній, вечірній та заочній формах навчання; створення відділень при наявності не менше 100 слухачів, які навчаються з відривом і без відриву від виробництва; строк навчання з відривом від виробництва - 8 місяців, без відриву від виробництва - 10 місяців» (п. 2 зазначених нормативних актів);
2) на підготовчі відділення приймаються особи з закінченою середньою освітою з числа передових робітників, колгоспників і демобілізованих з рядів Збройних Сил СРСР., Молоді робітники і колгоспники, які вступають на підготовчі відділення, повинні мати стаж практичної роботи (не менше одного року). Відбір і направлення молоді на ці відділення здійснюються безпосередньо керівниками промислових підприємств, установ, організацій транспорту і зв`язку, радгоспів, колгоспів, командуванням військових частин за рекомендацією партійних, комсомольських і профспілкових організацій;
3) слухачам підготовчих відділень, зарахованим на навчання з відривом від виробництва, виплачується, стипендія в розмірі, встановленому для студентів І курсів вищих учбових закладів, при яких організовані підготовчі відділення, у відповідності з Постановою Ради Міністрів СРСР від 09.07.1963 № 774 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 27.07.1963 № 1114.
Пунктом 21 Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, затвердженого наказом Міністерства вищої та середньої освіти СРСР від 14.07.1987 №504 передбачалось, що час навчання на підготовчому відділенні не перериває трудового стажу.
Разом з тим, у спірний період з 01.12.1985 по 24.07.1986 діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, пунктом 2.15 якої було передбачено, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.
Враховуючи те, що слухачі підготовчого відділення за правовим статусом прирівнювалися у правах до студентів вищого навчального закладу, і час навчання на підготовчому відділенні за денною формою навчання не переривав трудового стажу, суд висновує, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду навчання на підготовчому відділенні з 01.12.1985 по 24.07.1986 є протиправними.
Щодо вимог позивача, про зарахування до страхового стажу позивача періодів з 01.01.2014 по 31.12.2014 та з 01.01.2025 по 31.01.2026 суд зазаначає наступне.
Позивачем не надано доказів на підтвердження страхового стажу в зазначений період. Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області рішенням яке є предметом оскарження не відмовляв у зарахуванні цього періоду. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ч.1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі Постанова №25-1).
Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, процедура передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно п.1.1 розділу І Порядку №22-1, заява про призначення (перерахунок) пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно п.4.2 розділу ІV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами п.4.10 розділу ІV Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:
-сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
-після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10).
Враховуючи вимоги Порядку №22-1, у розглядуваній справі органом, що приймає рішення за заявою позивача про переведення пенсії визначено ГУПФ України в Миколаївській області має завершувати процедуру призначення пенсії за віком.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про переведення (призначення) пенсії за віком є ГУПФ України в Волинській області має завершувати процедуру призначення пенсії за віком, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення (перерахунок) пенсії та прийняв рішення про відмову.
Враховуючи вищезазначене алежним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУПФ України в Волинській області повторно розглянути заяву позивача щодо призначення пенсії за віком.
Щодо вимоги Позивача про призначення пенсії за віком слід зазначити, що призначення пенсії є дискреційним повноваженням Пенсійних органів України.
Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Квитанцією від 21.05.2026, що міститься в матеріалах справи, підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1331,20 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову. Тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код ЄДРПОУ: 13844159) та до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (Київський майдан, 6, м.Луцьк, Волинська область, 43027; код ЄДРПОУ: 13358826) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії від 12.02.2026 № 143250023876.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області:
здійснити перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 01.06.1995 по 30.06.2003 та з 01.01.2022 по 31.12.2024 в повному обсязі, та період перебування слухачем підготовчого відділення інституту з 01.12.1985 року по 24.07.1986 року;
повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.02.2026 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.
4. В решті позовних вимог-відмовити.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судовий збір у розмірі 1331 (Одна тисяча триста тридцять одна) гривні 20 копійок.
6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук   

Рішення складено в повному обсязі 13 липня 2026 року