Справа №2-426/2010 	
Номер провадження 22-ц/816/2284/26 	
Категорія -  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Петен Я.Л. (суддя-доповідач), суддів: Черних О.М., Худика А.М.,
з участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В.
у присутності:
представника боржника ОСОБА_1 – адвоката Рижова Сергія Євгеновича

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Рижовим Сергієм Євгеновичем,
на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2026 року, постановлену у складі судді Зері Ю.О. у м. Суми, 
у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», боржник: ОСОБА_1 , заінтересована особа: Зарічний відділ Державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про заміну сторони у виконавчому провадженні

в с т а н о в и в:

Короткий зміст заявлених вимог і ухвала суду першої інстанції

У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі – ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду із заявою, в якій просило замінити стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746) у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа по справі № 2-426/10 за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2010 року у справі № 2-426/10.
Свої вимоги мотивувало тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2010 року у справі № 2-426/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитними договорами № МL-C00/407/2008, № СNL-C00/224/2007, № МL-C00/535/2008.
На виконання рішення суду видано виконавчий лист № 2-426/10, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 48129104.
Постановою Апеляційного суду Сумської області від 25 жовтня 2018 року у справі № 2-426/10 встановлено, що ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2013 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-426/2010, виданого 04 червня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення на користь ПАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_1 суми боргу по кредитним договорам, з ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника – ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
03 грудня 2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 12/2024/5-ДФ, відповідно до якого права вимоги за кредитними договорами № МL-C00/407/2008, № СNL-C00/224/2007, №МL-C00/535/2008 перейшли до ТОВ «Діджи Фінанс».
Отже, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права кредитора за кредитними договорами № МL-C00/407/2008, № СNL-C00/224/2007, №МL-C00/535/2008.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2026 року заяву ТОВ «Діджи Фінанс»задоволено.
Замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746) у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа по справі № 2-426/2010 за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2010 року у справі № 2-426/2010.
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що  заявником доведено набуття ним права вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами № МL-C00/407/2008, № СNL-C00/224/2007, № МL-C00/535/2008, а тому наявні підстави для заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа № 2-426/10.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Рижова С.Є., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що заява про заміну сторони виконавчого провадження розглянута без повідомлення та участі сторони провадження, а саме боржника ОСОБА_1 , що в розумінні п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Зауважує, що суд, розглядаючи заяву ТОВ «Діджи Фінанс», не звернув увагу на існуюче рішення суду в цій же справі. Зокрема ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 січня 2026 року, яка набрала законної сили, у задоволенні заяви ТОВ «Діджи Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, відмовлено. 
Вказує, що Зарічний ВДВС у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, на вимогу суду, не надав виконавчий лист, як і не надав доказів існування виконавчого провадження на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

У судовому засіданні апеляційного суду представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Рижов С.Є. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ «Діджи Фінанс» подало пояснення, в яких заперечує проти доводів апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу вважає законною та обґрунтованою, яку просить залишити без змін. 
Інші учасники відзивів на апеляційну скаргу не подавали, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2010 року у справі № 2-426/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитними договорами: № МL-C00/407/2008, № СNL-C00/224/2007, №МL-C00/535/2008 по кредиту та відсотках на загальну суму 91837,61 доларів США, що еквівалентно 699692,38 грн, пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 29649,96 грн, штраф за прострочення боргових зобов`язань в розмірі 225 грн, 1700 грн судового збору, 250 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 244 грн витрат за опублікування оголошення в газеті.
На виконання вказаного рішення суду був виданий відповідний виконавчий лист №2-819/2011 від 12 липня 2011 року.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2013 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-426/2010, виданого 04 червня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення на користь ПАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_1 суми боргу по кредитним договорам, з ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника - ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
03 грудня 2024 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №12/2024/5-ДФ, за яким було відступлено права вимоги за кредитними договорами, укладеними з відповідачем.
Факт передачі заявнику права грошової вимоги до боржника підтверджується договором факторингу №12/2024/5-ДФ, а також актом №1 приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу №12/2024/5-ДФ.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.
Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках заміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Водночас відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Таку правову позицію виклав Верховний Суд у постановах від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.
У постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що на стадії виконавчого провадження, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження.
Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 зазначила, що особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але, разом з тим, ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за винятками, передбаченими законодавством.
Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник не позбавлений процесуальної можливості порушувати питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкривається на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а частина п`ята статті 442 ЦПК України передбачає можливість заміни стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження (у тому числі повторного за обґрунтованих підстав при повторному зверненні з виконавчим документом, оскільки зазначена стаття ЦПК України цього не виключає, а Закон України «Про виконавче провадження» передбачає таку можливість). Щодо вчинення інших дій у межах виконавчого провадження, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», то процесуальні дії конкретного процесу не можуть здійснюватися поза межами цього процесу, а тому такі дії як процесуальні можуть здійснюватися лише в межах відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу. Якщо законом передбачена можливість здійснення інших дій сторін судового процесу, пов`язаних зі здійсненням виконавчого провадження, то для таких дій набуття статусу сторони відкритого виконавчого провадження не вимагається, як-от для заміни стягувача у виконавчому документі відповідно до частини п`ятої статті 442 ЦПК України.
Відповідно до частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.
Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.
Також питання про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачі його дубліката чи інших процесуальних питань, які стосуються процедури пред`явлення виконавчого документа до виконання, пов`язані з процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні як юридичному процесі в силу умов частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а з процесуальним правонаступництвом, передбаченим статтею 55 ЦПК України, - в силу другої частини цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Окреслене завдання містить в собі як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
Заміна будь-якого учасника справи судом має не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.
Реалізація процесуального правонаступництва має процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, отже, потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.
Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.
За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.
Апеляційним судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2010 року по справі № 2-426/2010 позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено повністю, стягнуто заборгованість за кредитними договорами: № МL-C00/407/2008, № СNL-C00/224/2007, №МL-C00/535/2008 по кредиту та відсотках на загальну суму 91837,61 доларів США, що еквівалентно 699692,38 грн, пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 29649,96 грн, штраф за прострочення боргових зобов`язань в розмірі 225 грн, 1700 грн судового збору, 250 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 244 грн витрат за опублікування оголошення в газеті. Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2010 року залишено без змін (а.с. 101-102, 178, т. 1).
04 червня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми на виконання вказаного вище рішення суду видано виконавчий лист № 2-426/2010 року (а.с. 202, т. 1).
Постановою державного виконавця Зарічного відділу ДВС Сумського міського управління юстиції від 16 червня 2010 року відкрито виконавче провадження № 19848178 щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа № 2-426 (а.с. 203, т. 1).
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2013 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-426/2010, виданого 04 червня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення на користь ПАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_1 суми боргу по кредитним договорам, з ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а. с. 218-219, т. 1).
Постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу ДВС Сумського міського управління юстиції від 01 серпня 2014 року виконавчий лист № 2-426, виданий 04 червня 2010 року, повернуто стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 32, т. 2).
Постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу ДВС Сумського міського управління юстиції від 15 липня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48138008 щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа № 2-426 (повторно) (а. с. 31, т. 2).
Постановою державного виконавця Зарічного відділу ДВС міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 30 серпня 2016 року замінено сторону стягувача у даному виконавчому провадженні (№ 48138008) з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а. с. 34, т. 2).
Згідно з інформацією з автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження № 48138008, відкрите 15 липня 2015 року, завершено.
Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, ТОВ «Діджи Фінанс» просить замінити стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на нього, як правонаступника, у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа по справі № 2-426/10 за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2010 року у справі № 2-426/10. Проте номер виконавчого провадження зазначає інший, а саме: 48129104 і надає відповідно інформацію з автоматизованої системи виконавчих проваджень стосовно виконавчого провадження № 48129104, яке станом на 14 квітня 2026 року відкрито (а.с. 179, т. 3).
При цьому, відповідно до постанови державного виконавця Відділу ДВС Сумського міського управління юстиції від 08 липня 2015 року, виконавче провадження № 48129104 відкрито на виконання виконавчого листа № 2-819/2011, виданого Зарічним районним судом м. Суми 12 липня 2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості у сумі 63292,91 грн (а.с. 223, т. 3). Тобто виконавче провадження № 48129104 відкрито на виконання іншого виконавчого листа, ніж у цій справі і за іншою сумою стягнення. 
Відтак висновок суду першої інстанції про заміну сторони у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-426/2010, виданого 04 червня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення на користь ПАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_1 суми боргу по кредитним договорам на загальну суму 731761,34 грн, є помилковим. 
Вказане виконавче провадження є завершеним і, на підставі вимог закону та з урахуванням вище вказаних позицій Верховного Суду, сторона в ньому замінена бути не може.
Також заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення боржника ОСОБА_1 про судовий розгляд заяви.
Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.
Як слідує з матеріалів справи, ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2026 року призначено заяву ТОВ «Діджи Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні на 16:00 год 27 квітня 2026 року, про що постановлено повідомити учасників справи.
Проте, матеріали справи не містять доказів повідомлення про розгляд вказаної заяви боржника ОСОБА_1 до електронного кабінету її представника, адвоката Рижова С.Є., згідно з карткою руху документу, ухвалу суду про призначення заяви до розгляду направлено 12 травня 2026 року. Тобто вже після розгляду заяви по суті (27 квітня 2026 року).
Неповідомлення боржника, як учасника справи, є процесуальним порушенням, яке, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК є самостійною підставою для скасування судового рішення.
При цьому доводи апеляційної скарги щодо наявності іншого судового рішення в цій же справі не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 січня 2026 року вирішувалася заява ТОВ «Діджи Фінанс» про заміну стягувача ПАТ «ОТП Банк», а не ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як у справі, що переглядається. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права; (пункти 1 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частина третя статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду ухвали свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Висновки суду щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки ухвалу суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення по суті заявлених вимог, то із заявника підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 665 грн 60 коп.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Рижовим Сергієм Євгеновичем, задовольнити.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 665 грн 60 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 липня 2026 року.

Головуючий -  	Я.Л. Петен	

Судді: О.М. Черних 

А.М. Худик