Справа № 283/925/26
Провадження №2/283/1024/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
13 липня 2026 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючої судді Саланди О.М., за участю секретаря судового засідання Кравець Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Малині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 через представника – адвоката Коваль Т.І. звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01 червня 2017 року по 13 лютого 2026 року вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем. 13 лютого 2026 року її було звільнено за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.
Позивач зазначає, що в день звільнення відповідач не провів із нею повного розрахунку та не виплатив усіх належних сум. Згідно з довідкою ТОВ «Форест Технолоджі» № 19 від 27 лютого 2026 року заборгованість із заробітної плати становила 135 770,63 грн, у тому числі: за вересень 2025 року – 17 164,85 грн, жовтень 2025 року – 14 527,27 грн, листопад 2025 року – 16 251,60 грн, грудень 2025 року – 16 251,60 грн, січень 2026 року – 16 256,48 грн, лютий 2026 року – 55 318,83 грн.
Посилаючись на порушення відповідачем вимог статей 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України, позивач просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у розмірі 135 770,63 грн та середній заробіток за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення. При цьому зазначала, що згідно з довідкою відповідача середньомісячна заробітна плата за грудень 2025 року та січень 2026 року становила 42 218,30 грн, а середньоденний заробіток – 938,18 грн. На день звернення до суду розмір середнього заробітку за 65 робочих днів затримки, за її розрахунком, становив 60 981,70 грн.
Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково.
У відзиві зазначено, що після виникнення заборгованості відповідачем здійснювалися виплати заробітної плати позивачу, а саме: 09 березня 2026 року – 3 000 грн, 19 березня 2026 року – 2 500 грн, 23 березня 2026 року – 6 000 грн та 24 червня 2026 року – 2 664,85 грн, що підтверджується платіжними відомостями. На думку відповідача, після проведення зазначених виплат залишок заборгованості із заробітної плати становить 121 605,78 грн.
Крім того, відповідач заперечив проти задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23, відповідно до якого при визначенні розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд повинен виходити із принципів розумності, справедливості та пропорційності.
Також відповідач зазначив, що несвоєчасна виплата заробітної плати стала наслідком обставин, пов`язаних із збройною агресією російської федерації. Зокрема, 29 березня 2022 року внаслідок авіаційного удару були знищені виробничі приміщення, обладнання, продукція та інші матеріальні цінності підприємства, у зв`язку з чим товариство було вимушене здійснювати відновлення виробництва та фактично припинило господарську діяльність. На підтвердження цих обставин надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та експертний звіт про визначення вартості відновлювальних робіт.
Посилаючись на викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в частині вже виплаченої заробітної плати, відмовити у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а судові витрати покласти на позивача.
Представник позивача у заяві від 13.07.2026 позовні вимоги підтримала, просила проводити розгляд справи без її участі.
Представник відповідача про розгляд справи повідомлений належним чином.
Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, оцінивши їх відповідно до вимог статей 76-81, 89 ЦПК України, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із ТОВ «Форест Технолоджі» з 01 червня 2017 року по 13 лютого 2026 року, що підтверджується копією трудової книжки та сторонами не заперечується.
Наказом відповідача від 13 лютого 2026 року позивача звільнено за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.
Згідно з довідкою ТОВ «Форест Технолоджі» № 19 від 27 лютого 2026 року, виданою відповідачем, станом на день звільнення позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 135 770,63 грн. Вказана довідка видана самим відповідачем, її достовірність останнім не спростована, а тому суд визнає її належним та допустимим доказом на підтвердження розміру нарахованої заборгованості.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.
За змістом статті 94 Кодексу законів про працю України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата є винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення, письмово повідомити його про нараховані та виплачені суми, належні при звільненні, та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а якщо працівник у день звільнення не працював, — не пізніше наступного дня після пред`явлення ним вимоги про розрахунок.
Матеріалами справи встановлено, що в день звільнення відповідач повного розрахунку з позивачем не провів, доказів виконання вимог статей 47 та 116 КЗпП України суду не надано.
Разом із тим судом встановлено, що після звільнення позивача відповідач частково погасив заборгованість із заробітної плати.
Так, до звернення позивача до суду, а саме 09 березня 2026 року, 19 березня 2026 року та 23 березня 2026 року, відповідачем виплачено відповідно 3 000 грн, 2 500 грн та 6 000 грн, всього 11 500 грн, що підтверджується платіжними відомостями, наявними в матеріалах справи.
Позов у даній справі подано до суду 20 квітня 2026 року, тобто після здійснення зазначених виплат.
Отже, на момент звернення до суду позивачу вже було виплачено 11 500 грн заробітної плати, а тому право позивача у цій частині не було порушеним. За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог про стягнення вказаної суми відсутні.
Крім того, під час розгляду справи, а саме 24 червня 2026 року, відповідач добровільно виплатив позивачу ще 2 664,85 грн, що також підтверджується письмовими доказами.
Оскільки зазначена сума фактично отримана позивачем під час розгляду справи, повторному стягненню вона не підлягає.
Таким чином, із загальної суми заявленої до стягнення заборгованості 135 770,63 грн добровільно виплачено 14 164,85 грн, а залишок невиплаченої заробітної плати станом на день ухвалення рішення становить 121 605,78 грн.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати є обґрунтованими лише в частині 121 605,78 грн, а в іншій частині задоволенню не підлягають.
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа чи організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Якщо між сторонами виник спір про розмір належних звільненому працівникові сум, відшкодування, передбачене частиною першою цієї статті, виплачується у разі вирішення спору на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування визначає суд.
Оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач у день звільнення не провів із позивачем повного розрахунку, а на день ухвалення рішення заборгованість із заробітної плати повністю не погашена, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідача відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України.
Доводи відповідача про те, що затримка виплати заробітної плати була зумовлена знищенням виробничих потужностей підприємства внаслідок збройної агресії російської федерації, не спростовують факту порушення вимог статей 47 та 116 КЗпП України і не звільняють роботодавця від відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні.
Разом із тим суд враховує, що наведені відповідачем обставини можуть бути оцінені при визначенні розміру відшкодування, оскільки відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України, має компенсаційний характер.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23, зазначено, що після внесення змін до статті 117 КЗпП України Законом України № 2352-ІХ обмеження періоду нарахування середнього заробітку шістьма місяцями визначає лише максимальну межу відповідальності роботодавця, однак не виключає застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності. При цьому суд вправі зменшити розмір відшкодування незалежно від ступеня задоволення вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум.
Оцінюючи наведені сторонами доводи, суд враховує, що відповідач визнав наявність заборгованості із заробітної плати, хоча й частково її погасив як до звернення позивача до суду, так і під час розгляду справи. Водночас остаточного розрахунку із позивачем не проведено, а прострочення виконання обов`язку триває.
Суд також бере до уваги, що частина заявленої позивачем до стягнення заборгованості була сплачена ще до звернення до суду, у зв`язку з чим позов у цій частині є безпідставним, а ще частина – після відкриття провадження у справі. Крім того, суд враховує підтверджені доказами обставини, пов`язані із руйнуванням виробничих потужностей відповідача внаслідок бойових дій та необхідністю їх відновлення, що суттєво вплинуло на фінансовий стан підприємства, хоча й не звільняє останнього від виконання трудових обов`язків перед працівниками.
З урахуванням наведеного, характеру порушеного права, тривалості затримки розрахунку, розміру фактично непогашеної заборгованості, здійснення відповідачем часткових добровільних виплат, а також необхідності забезпечення справедливого балансу між інтересами працівника та роботодавця, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем до стягнення сума середнього заробітку є надмірною.
На переконання суду, стягнення на користь позивача 20 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є співмірним наслідкам допущеного відповідачем порушення, відповідає компенсаційній природі відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, та узгоджується з принципами розумності, справедливості й пропорційності.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з вимогами, що випливають із трудових правовідносин, тому судовий збір, пропорційно розміру задоволених вимог, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись статтями 12, 13, 76–81, 89, 141, 258, 259, 263–265, 273, 430 ЦПК України, статтями 43 Конституції України, статтями 47, 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», суд

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі» (код ЄДРПОУ 39748644) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість із заробітної плати у розмірі 121 605 (сто двадцять одна тисяча шістсот п`ять) гривень 78 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі» на користь ОСОБА_1  20 000 (двадцять тисяч) гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з утриманням із зазначеної суми передбачених законом податків і обов`язкових платежів при виконанні рішення суду.
У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 14 164 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят чотири) гривні 85 копійок – відмовити.
У решті позовних вимог – відмовити.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах суми платежу за один місяць відповідно до пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі» на користь держави судовий збір у розмірі 1 416 (одна тисяча чотириста шістнадцять) гривень 06 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Малинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі», ЄДРПОУ 39748644, адреса: Житомирська область, Коростенський район, с. Українка, вул. Лугова, буд. 2 а.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя: | | О.  М.  Саланда