ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 липня 2026 року справа №200/1023/26 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Пивовар І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі № 200/1023/26 (головуючий І інстанції Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) у якій просив: визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”; зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити позивачу одноразову грошову винагороду в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Позивач є учасником бойових дій та проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з 10.08.2018 й по теперішній час. Так 10.08.2018 позивачем укладено контракт про проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 строком на три роки.
Починаючи з 10.08.2022 дію відповідного контракту продовжено на період воєнного стану.
Позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою від 08.12.2025 у якій просив виплатити йому одноразову грошову винагороду у розмірі 1 000 000,00 грн, згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153. 
Листом у відповідь ВЧ НОМЕР_2 у задоволенні вказаної заяви відмовлено, оскільки позивач не належить до кола осіб на яких поширюється дія Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153.
Позивач звертає увагу суду, що відповідач, надаючи таку відповідь, повністю ігнорує, той факт, що укладений ним контракт, продовжено понад установлені строки з 10.08.2022 на період дії воєнного стану, коли вік позивача складав 23 роки 5 місяців 0 днів.
Оскільки у віці до 25 років позивач продовжив дію контракту, чим по суті уклав новий контракт про продовження військової служби вже під час дії воєнного стану, то відповідач своєю відмовою порушив його права, у зв`язку із цим позивач звернувся до суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі № 200/1023/26 позов задоволено. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обґрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 громадянин України ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_3 від 23.12.2021, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що йому 02.03.2023 видано посвідчення серія НОМЕР_5 .
Відповідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , видане 13.05.2025, ОСОБА_1 є отримувачем пенсії по інвалідності (2гр. інвалідність внаслідок війни). Поряд із цим посвідченням серія НОМЕР_6 підтверджується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Згідно довідки ВЧ НОМЕР_1 від 19.12.2025 № 13375 молодший сержант ОСОБА_1 дійсно проходить військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 оперативно-тактичного з`єднання – 1-го корпусу НГУ “Азов” з 10.08.2018 по теперішній час.
Відомості довідки ВЧ НОМЕР_1 від 28.02.2023 № 172 про перебування громадянина України з числа осіб, визначених пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України “Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей”, у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України або інтернування в нейтральних державах свідчать, що старший солдат ОСОБА_1 у період з 17.05.2022 по теперішній час перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.
Підстава для оформлення: звернення батьків від 21.02.2023 № Х-614.
Згідно довідки від 26.02.2026 № 767 про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин щодо молодшого сержанта ОСОБА_1 установлено, що він дійсно у період з 24.02.2022 по 17.05.2022 брав безпосередню участь у бойових діях у районах ведення бойових дій, перебуваючи у м. Маріуполь Донецької області, всього 83 дні.
Станом на 26.02.2025 за молодшим сержантом ОСОБА_1 випадків притягнення до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності не обліковано.
Військовослужбовець має захворювання, поранення (травму, контузію, каліцтво), одержані під час захисту Вітчизни, підтверджене свідоцтвом про хворобу № 92/НГ, видане Центральною медичною (військово-лікарською) комісією ДУ “ГМКЦ МВС України”.
Військовослужбовець перебував у полоні, що підтверджено довідкою від 28.02.2023 № 172.
Листом від 20.01.2026 № 10/57/2/1-941-2026 у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 19.12.2025 реєстр. інд.Х-1108 щодо виплати винагороди у розмірі 1 млн. грн відповідачем повідомлено про відсутність підстав для такої виплати, оскільки заявник вже проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, а не був прийнятий під час оголошення військового стану, як того вимагає п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153. 
Щодо обставин проходження ОСОБА_1 військової служби у матеріалах справи наявні такі письмові докази.
Витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 10.08.2018 № 169 про зарахування ОСОБА_1 , прийнятого на військову службу за контрактом строком на три роки, до особового складу частини та на всі види забезпечення з 10.08.2018. 
Відомості особової справи ОСОБА_1 свідчать, що позивачем первинно укладено контракт про проходження військової служби з 10.08.2018 по 10.08.2021, присвоєно звання “солдат”. У подальшому контракт від 05 серпня 2021 року про проходження служби з 10.08.2021 по 10.08.2022. 
Відповідно до печатки, що наявна на вказаному контракті його дію продовжено понад встановлені строки на період дії воєнного стану, підстава: НКЧ 3057 від 10.08.2022 № 194. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, судом першої інстанції зазначено наступне.
Стаття 65. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII (далі – Закон № 2232, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин)
Стаття 1. Військовий обов`язок
1. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
2. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
3. Військовий обов`язок включає, зокрема: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби;
Стаття 2. Військова служба і виконання військового обов`язку в запасі
2. Проходження військової служби здійснюється:
громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом;
6. Види військової служби, зокрема,:
базова військова служба;
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
7. Базову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
Стаття 4. Комплектування військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань
1. Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом:
призову (направлення) громадян України на військову службу;
прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Стаття 20. Прийняття на військову службу за контрактом
1. На військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби:
особи рядового складу з числа військовослужбовців базової військової служби, які пройшли базову загальновійськову підготовку, проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі та/або пройшли базову загальновійськову підготовку - на військову службу за контрактом осіб рядового складу.
Стаття 23. Строки військової служби (у редакції, чинній станом на серпень 2022 року)
2. Для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні:
для осіб рядового складу - 3 роки;
2. Для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, встановлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб рядового складу - 3 роки;
9. Під час дії особливого періоду:
1) для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба продовжується понад встановлені строки:
у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до термінів, визначених рішенням Президента України, крім випадків, визначених пунктами "б", "в", "г" частини другої, пунктами "б", "в", "г", "ґ", "д", "е" частини третьої статті 26 цього Закону;
з моменту введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктами "б", "в", "г" частини другої, пунктами "б", "в", "г", "ґ", "д", "е" частини третьої статті 26 цього Закону;
2) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі – Положення № 1153/2008, у редакції станом на серпень 2022 року) 
Пункт 3. Поширити дію Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого цим Указом, та статті 2 цього Указу на військовослужбовців Національної гвардії України та Державної спеціальної служби транспорту.
Пункт 12. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Пункт 15. 3 громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються:
контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби;
Строки, на які укладаються контракти
18. Перший контракт про проходження військової служби укладається:
з військовослужбовцями, прийнятими на посади рядового складу, - строком на 3 роки;
з військовослужбовцями, які приймаються на військову службу за контрактом у разі введення воєнного стану, - до оголошення демобілізації;
20. Строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі:
Контракт про проходження військової служби набирає чинності:
з військовослужбовцями, в яких дія контракту про проходження військової служби продовжена понад установлений строк на час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану в разі продовження військової служби за новим контрактом;
27. Військовослужбовці укладають новий контракт про проходження військової служби в разі:
закінчення строку дії попереднього контракту про проходження військової служби;
вислуги 24 місяці військової служби за контрактом, укладеного на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, якою затверджено “Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі – Постанова № 153) 
3. Установити, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
4. Установити, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
{Абзац другий пункту 4 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 387 від 01.04.2025, № 942 від 30.07.2025}
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
У цій справі спірним питанням є виплата позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн відповідно до Постанови № 153, ураховуючи, що первинний контракт про проходження військової служби укладено позивачем у серпні 2018 року, а з 10.08.2022 його продовжено 
Спростовуючи право ОСОБА_1 на отримання відповідної виплати, відповідач покликається на факт укладення позивачем контракту про проходження військової служби до оголошення воєнного стану, а тому на нього не поширюються положення Постанови № 153, які є застосовними щодо громадян певної вікової категорії (18 – 24 роки) та, які вперше вступили на військову службу під час воєнного стану. 
Натомість позивач зазначає, що продовження його контракту 10.08.2022 фактично свідчило про укладення нового контракту.
Суд оцінивши відповідні покликання сторін, уважає, що позивач має рацію, а відповідач хибно тлумачить положення законодавства України, з огляду на таке.
Пункт 4 Постанови № 153 у якості ознак відповідності її положенням визначає такі вимоги: 
особа рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану;
проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою;
Пункт 4 Постанови № 153, однією із ознак відповідності її вимогам визначає факт прийняття чи призову на військову службу під час дії воєнного стану, при цьому будь-яких застережень щодо повторного прийняття не міститься.
Поряд із цим одним з правових наслідків закінчення строку контракту про проходження військової служби за загальним правилом (у мирний час) є звільнення з військової служби (пп “а” п. 1 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII).
Одначе, оскільки в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, то контракт позивача, у зв`язку із законодавчими змінами продовжено в односторонньому порядку Державою, що оформлено новим наказом по стройовій частині відповідно до п. 12 Положення №1153/2008. Вказане зазначено на відтиску штемпеля на контракті позивача про проходження військової служби: “Відповідно п. 12 Положення № 1153/2008 дію контракту продовжено понад встановлені строки на період дії воєнного стану з 11.08.2022. Підстава НКЧ від 10.08.2022 № 194”.
Фактично між сторонами відбулася зміна суттєвих умов договору, що по суті є новою угодою (за відсутності обопільної згоди сторін на пролонгацію), а тому у цьому випадку наявні підстави стверджувати саме про укладення нового контракту про проходження військової служби на новий строк. 
Позаяк суд, оцінюючи таку суттєву зміну умов, керується суттю правовідносин, а не формою, через яку такі реалізуються. 
Тому суд уважає, що з позивачем Державою, за її одностороннім волевиявленням, укладено новий контракт про проходження військової служби під час дії воєнного стану, як і вимагається п. 4 Постанови № 153.
Більш того суд наголошує на положеннях ст. 65 Конституції України про те, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Цьому громадянському обов`язку кореспондує обов`язок Держави виплачувати гідне грошове забезпечення військовослужбовцю, а в умовах воєнного стану вага виконання обома сторонами (громадянами/державою) власних обов`язків невимовно зростає адже ціною виконання таких обов`язків для обох сторін стає життя/збереження державності нашої Батьківщини.
Також суд у цій справі нагадує, що справедливість є основоположним принципом права, що забезпечує домірність між вкладеним і отриманим, переважаючи над формальним дотриманням норм, що відображено ще у римській максимі “Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem” - у всіх юридичних справах правосуддя та справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.
Зрештою, повертаючись до обставин цієї справи, суд бере до уваги положення абз. 4 цього пункту, а саме: “військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Тому ОСОБА_1 , як особа рядового складу (на момент спірних правовідносин), уклавши новий контракт про проходження військової служби 10.08.2022 та маючи повних 23 роки, проходив військову службу у АДРЕСА_2 (що відповідачем не заперечується), повністю відповідає вимогам абз. 2 п. 4 Постанови та має право на виплату відповідної винагороди.
Крім того, будь-які відомості щодо притягнення позивача до кримінальної, адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення, дисциплінарні правопорушення – відсутні.
Позаяк, інше тлумачення, на переконання суду не відповідатиме меті прийняття Постанови № 153 – підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану та матиме ознаки дискримінації.
Ураховуючи усе викладене, позов належить задовольнити у повному обсязі, із застереженням, що відповідач відмовив позивачу у виплаті, тобто вчинив протиправні дії, а не бездіяльність.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі № 200/1023/26 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі № 200/1023/26 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 23 липня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Пивовар