ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/18655/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року в адміністративній справі №160/18655/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХІМПОРТ МАРКЕТ» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

26 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХІМПОРТ МАРКЕТ» в особі представника Корольова В`ячеслава Валерійовича, через систему "Електронний Суд" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівської митниці з вимогами:
-визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці №UA209000/2025/000228/2 від 17.06.2025 р. про коригування митної вартості товарів за ВМД 25UA209190015100U3.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці №UA209000/2025/000228/2 від 17 червня 2025 року про коригування митної вартості товарів за ВМД №25UA209190015100U3.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За приписами статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною першою статті 52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом під час декларування товарів.
Згідно з частиною першою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 Митного кодексу України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема зовнішньоекономічний договір, рахунок-фактуру, банківські платіжні документи, транспортні документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення.
Водночас частина третя статті 53 Митного кодексу України передбачає можливість витребування додаткових документів лише за наявності визначених законом підстав, а саме якщо документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або вони не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості чи відомостей щодо ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті.
При цьому частиною п`ятою статті 53 Митного кодексу України прямо встановлено, що забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені у цій статті.
Таким чином, сам по собі факт наявності у митного органу сумнівів щодо заявленої митної вартості не є достатньою підставою для її коригування. Такі сумніви повинні бути обґрунтованими, а виявлені розбіжності такими, що мають безпосередній вплив на числове значення митної вартості.
Відповідно до частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України митний орган має право перевіряти достовірність або точність документів, поданих для визначення митної вартості, та у встановлених Кодексом випадках запитувати додаткові документи. Водночас частина шоста цієї статті передбачає можливість відмови у митному оформленні за заявленою митною вартістю лише за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість.
Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем під час митного оформлення подано значний обсяг документів, зокрема контракт №TRI-2612 від 26 грудня 2024 року, специфікації, інвойс №12252001637-1 від 14 квітня 2025 року, пакувальний лист, комерційну пропозицію, платіжну інструкцію в іноземній валюті №31 від 07 квітня 2025 року, документи щодо транспортних витрат, договір транспортно-експедиторського обслуговування, митну декларацію країни відправлення, коносамент, CMR та сертифікат відповідності.
Вказані документи у своїй сукупності дозволяли ідентифікувати товар, його кількість, ціну, умови поставки та інші складові митної вартості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені митницею обставини не свідчать про наявність таких розбіжностей у документах, які б об`єктивно унеможливлювали визначення митної вартості за ціною договору.
Посилання митного органу на відсутність у товарно-супровідних документах відомостей про виробника товару та торговельну марку колегія суддів зазначає, що такі відомості самі по собі не є числовими складовими митної вартості.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, відомості про виробника та торговельну марку не входять до визначеного частиною другою статті 53 Митного кодексу України переліку документів та відомостей, які безпосередньо підтверджують заявлену митну вартість.
При цьому митницею не наведено обґрунтування того, яким саме чином відсутність відповідних відомостей вплинула на визначення ціни товару або інших складових митної вартості.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта щодо платіжної інструкції №31 від 07 квітня 2025 року.
Сам по собі факт зазначення у призначенні платежу посилання на специфікацію №3 не свідчить про те, що здійснений платіж не стосується товару, митна вартість якого визначалась у спірній митній декларації.
Як установлено судом першої інстанції, специфікація №3-3 була сформована в межах договірних відносин сторін та стосувалася частини товару, що поставлявся на виконання відповідного контракту.
При цьому митниця не надала доказів того, що позивач фактично здійснив оплату іншого товару або що заявлена в інвойсі ціна не відповідає ціні, погодженій сторонами.
Обставини здійснення розрахунків між продавцем і покупцем самі по собі не змінюють погодженої сторонами ціни товару та не можуть автоматично свідчити про недостовірність митної вартості.
Так само необґрунтованим є посилання митного органу на те, що специфікація №3-3 підписана лише продавцем.
Питання належного виконання сторонами зовнішньоекономічного контракту є питанням договірних відносин між продавцем та покупцем. Митний орган у межах здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості не наділений повноваженнями здійснювати оцінку цивільно-правових аспектів виконання сторонами договору, якщо відповідні обставини безпосередньо не впливають на числові значення митної вартості.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо документального підтвердження транспортних витрат.
Позивачем надано рахунок №635 від 09 червня 2025 року та довідку про транспортні витрати №09.06/25-20 від 09 червня 2025 року, які містять відомості про вартість відповідних транспортно-експедиторських послуг.
Відповідач не довів, що зазначені документи містять недостовірні відомості або що заявлена позивачем сума транспортних витрат не відповідає фактичним витратам, понесеним у зв`язку з переміщенням відповідної партії товару.
Посилання митниці на внутрішні розрахунки між транспортно-експедиторською компанією та іншими суб`єктами господарювання не може бути підставою для неврахування документально підтверджених витрат позивача, оскільки такі розрахунки стосуються взаємовідносин третіх осіб та не спростовують суми витрат, зазначених у документах, наданих декларантом.
Щодо доводів апелянта про відсутність підпису та штампа відправника у графі 22 CMR №0782 від 11 червня 2025 року колегія суддів зазначає, що наведена обставина сама по собі не свідчить про недостовірність відомостей щодо митної вартості.
Митницею не доведено, що відсутність такого підпису або штампа вплинула на кількість, найменування чи ціну товару або на будь-яку іншу складову митної вартості.
Отже, навіть за наявності певних недоліків у заповненні транспортного документа вони не можуть автоматично трансформуватися у підставу для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості без доведення їх впливу на її числові показники.
Також правильним є висновок суду першої інстанції щодо митної декларації країни відправлення.
Копія митної декларації країни відправлення є одним із додаткових документів, які можуть бути витребувані митним органом за наявності передбачених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України підстав.
У спірному випадку митницею не доведено, які саме розбіжності в основних документах щодо митної вартості повинна була усунути митна декларація країни відправлення та яким чином відсутність відміток митних органів країни відправлення вплинула на визначення митної вартості товару.
Таким чином, наведені відповідачем обставини у своїй сукупності не свідчать про наявність об`єктивних та обґрунтованих сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач надав документи, які у своїй сукупності дозволяли встановити ціну товару, його кількість, умови поставки та транспортні витрати.
Натомість Львівською митницею не доведено, що зазначена в інвойсі ціна не була ціною, яка фактично сплачена або підлягала сплаті за відповідний товар.
Також відповідачем не доведено наявності передбачених законом підстав для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості.
За таких обставин застосування митницею резервного методу визначення митної вартості є передчасним та таким, що не відповідає вимогам Митного кодексу України.
Колегія суддів звертає увагу, що митний орган не може підміняти визначену законом процедуру контролю митної вартості формальним переліком зауважень до документів, які не мають доведеного впливу на числове значення митної вартості.
Саме по собі існування у митного органу інформації про інший рівень митної вартості аналогічних чи подібних товарів також не звільняє його від обов`язку встановити конкретні обставини, які свідчать про недостовірність заявленої декларантом митної вартості, та належним чином обґрунтувати неможливість застосування основного методу.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подані ТОВ «ТЕХІМПОРТ МАРКЕТ» документи підтверджували заявлену митну вартість за ціною договору, а відповідач не довів наявності законних підстав для її коригування.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування оскаржуваного рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин та повторюють позицію відповідача, якій суд першої інстанції надав належну правову оцінку.
Підстав для іншої оцінки встановлених обставин та висновків суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов