ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 липня 2026 року м. Житомир справа № 240/7948/26
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та щодо невиплати компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати індексації;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому середній заробіток за 1564 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 13.10.2018 року по 19.01.2023 року включно, обчислений шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати розрахунку при звільненні;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації 108 057,45 грн. за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати 28.01.2026 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення, з якого йому нараховано грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 03.12.2015 року по 28.02.2018 року, сум індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити йому грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 03.12.2015 року по 28.02.2018 року, із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюються такі виплати, сум щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 та індексації, в тому числі нарахованої в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в розмірах згідно судового рішення за справою № 240/528/22;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення, з якого йому нараховано грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 01.03.2018 року по 12.10.2018 року, сум індексації;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити йому за період з 01.03.2018 року по 12.10.2018 року грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюються такі виплати, сум індексації, в тому числі нарахованої в період з 01.03.2018 року по 12.10.2018 року в розмірах згідно судового рішення за справою № 240/528/22.
В обґрунтування позову вказано, що в день звільнення зі служби (12.10.2018 року) Відповідачем не проведено з ним повного розрахунку, а саме не була виплачена індексація грошового забезпечення. На виконання судового рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року по справі №240/528/22 така індексація в сумі 108 057,45 грн. була виплачена лише 28.01.2026 року. В зв`язку з цим Позивач вважає, що має право на виплату компенсації втрати доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою такої індексації та середнього заробітку за період затримки повного розрахунку при звільненні з 13.10.2018 року по 19.01.2023 року.
Крім того, Позивач вважає, що має право виплату грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 01.03.2018 року по 12.10.2018 року з урахуванням перерахованих сум індексації та щомісячної щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.

Ухвалою від 26.03.2026 року після усунення недоліків позовної заяви було відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , направив до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечує. Зазначає, що вимоги положень ст.ст.116 і 117 КЗпП України не можуть застосовуватися на відносини щодо виконання судового рішення. При звільненні зі служби Позивачу була виплачена вся сума належного грошового забезпечення. Спірні суми індексації грошового забезпечення були виплачені Позивачу на виконання судового рішення. По цій причині, на думку Відповідача, відсутній спір та підстави для стягнення середнього заробітку відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Меньшаков проти України".
Крім того, представник Відповідача у відзиві зазначив про необхідність врахування правових висновків Верховного Суду щодо обмеження таких виплат середнього заробітку шістьма місяцями та застосування принципу пропорційності. 

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовців, регулюються правовими нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII), що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходив службу в Військової частини НОМЕР_1 і відповідним наказом Відповідача з 12.10.2018 року був звільнений зі служби.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач в січні 2022року, тобто через більш як три роки після звільнення зі служби, звернувся до суду з позовом щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення у вигляді індексації такого грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року, яке не було виплачено при звільненні зі служби.
Вказаний спір між цими ж сторонами був предметом судового розгляду в адміністративній справі №240/528/22. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 року у цій же справі №240/528/22 позов було задоволено частково і зобов`язано нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання вказаного судового рішення Відповідачем проведено нарахування та 28.01.2026 року виплату Позивачу індексації його грошового забезпечення в сумі 108 057,45 грн.

Крім того, судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач в грудні 2021 року, тобто через більш як три роки після звільнення зі служби, звернувся до суду з позовом щодо нарахування та виплати йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2018 роки та середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні такої додаткової відпустки.
Вказаний спір між цими ж сторонами був предметом судового розгляду в адміністративній справі №240/39812/21. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 року у цій же справі №240/39812/21 позов було задоволено частково і зобов`язано нарахувати та виплатити Позивачу грошову компенсацію за невикористані в 2015-2018 роках календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення його з військової служби. В задоволені решти позовних вимог – відмовлено.

Суть спору між сторонами по даній справі в першій частині позовних вимог зведена до наявності чи відсутності підстав для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, у вигляді виплати Позивачу середнього заробітку за 1564 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 13.10.2018 року по 19.01.2023 року включно, обчислений шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати розрахунку при звільненні

Суд зазначає, що за змістом статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати індексації грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення військовослужбовців.
Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.

Безспірно, за приписами ст.117 КЗпП України ( в редакції на час спірних відносин) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
При вирішенні спору суд враховує, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Одночасно суд вважає частково безпідставними доводи представника Відповідача з посиланням на судову практику Європейського суду з прав людини (справа «Меньшакова проти України»), що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. 
Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 та від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 дійшла висновку, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП України усупереч практиці Верховного Суду України. Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 у справі № 21-1765а15, відповідно до якого положення статей 116 та 117 КЗпП України поширюються на правовідносини, які виникли у зв`язку з прийняттям та виконанням судового рішення про виплату заборгованості із заробітної плати та відшкодування/компенсації.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 820/3313/17, від 31.03.2021 у справі № 340/970/20, від 22.04.2021 у справі №620/828/20, від 08.09.2022 у справі №640/4896/20.

Одночасно суд погоджується із доводами представника Відповідача та враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 сформулювала одну з ключових правових позицій за 2025 рік у спорах, що виникають з трудових відносин. Велика Палата наголосила, що законодавче обмеження періоду нарахування компенсації за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями не позбавляє суди права зменшувати її розмір з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності.
Крім цього, Велика Палата наголосила, що під час вирішення спорів цієї категорії суди повинні оцінювати співмірність суми компенсації з урахуванням конкретних обставин справи. Зокрема, беруться до уваги розмір заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінка сторін тощо. При цьому суд може зменшити розмір відшкодування незалежно від того, у якому розмірі задоволені позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум, за умови дотримання шестимісячного граничного строку нарахування. 
Суд також враховує, що Велика Палата Верховного Суду ще в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Зазначене свідчить про наявність порушеного права, зумовленого невиплатою Відповідачем при звільнення Позивача з військової служби.
При визначенні способу порушеного права Позивача суд враховує наступне.
Відповідно до позовних вимог Позивач просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому середній заробіток за 1564 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 13.10.2018 року по 19.01.2023 року включно, обчислений шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати розрахунку при звільненні

Суд враховує, що при звільненні 12.10.2018 року Позивача зі служби спору щодо права Позивача на індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року не існувало.
Такий спір виник лише в січні 2022 року за зверненням Позивача до суду щодо нарахування та виплати, окрім іншого, індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року.
Як вже зазначалося, судовим рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24.06.20222 року у справі №240/528/22, яке набрало законної сили 14.10.2024року Відповідача було зобов`язано здійснити нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року та її виплату. 
Нарахування таких коштів Відповідачем було проведено і 28.01.2026 року вони були виплачені в розмірі 108 057,45 грн., що визнається сторонами по справі. Тобто затримка у виплаті таких коштів мала місце в період з 15.10.2024 року по 28.01.2026 року.

З огляду на спірний характер цієї заборгованості, дії самого Позивача (звернення до суду через більш як три роки після звільнення зі служби) та Відповідача, враховуючи, частку невиплачених грошових сум при звільненні від розміру належних до виплати Позивачу сум суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, зазначивши, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у цій справі у грошовому еквіваленті складає 50 000,00 грн.
Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає, що зазначений спосіб захисту порушеного права Позивача є певною орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням реалізації Позивачем права на своєчасну виплату вказаних сум його грошового забезпечення, визначених судовим рішенням. Така сума є співмірною з урахуванням розміру залишку спірної суми по компенсації та частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі, й щодо періоду за який вона підлягає сплаті.

Суть спору між сторонами по даній справі в іншій частині позовних вимог зведена до наявності чи відсутності підстав для зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити Позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації 108 057,45 грн. за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати 28.01.2026 року.

Суд погоджується з доводами Позивача, що відповідно до вимог ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-III (надалі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Як зазначено в ст.4 цього ж Закону № 2050-III, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
За приписами ст.3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Разом з тим, Відповідачем при нарахування та виплаті індексація грошового забезпечення Позивача за спірний період компенсацію втрати такої частини доходів не нараховувалася і не виплачувалася.
В зв`язку з цим, суд вважає позовні вимоги Позивача в цій частині щодо зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення - обґрунтованими і такими, що підлягають задовленню.
Порушене право Позивача в цій частині позовних вимог підлягає поновленню шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити Позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації 108 057,45 грн. за весь час затримки виплати.

Суть спору між сторонами по даній справі в іншій частині позовних вимог зведена до наявності чи відсутності підстав для зобов`язання військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити йому:
- грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 03.12.2015 року по 28.02.2018 року, із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюються такі виплати, сум щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 та індексації, в тому числі нарахованої в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в розмірах згідно судового рішення за справою № 240/528/22;
- за період з 01.03.2018 року по 12.10.2018 року грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюються такі виплати, сум індексації, в тому числі нарахованої в період з 01.03.2018 року по 12.10.2018 року в розмірах згідно судового рішення за справою № 240/528/22.

Як вже зазначалося судом, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 року у цій же справі №240/39812/21 підтверджено право Позивача на грошову компенсацію за невикористані в 2015-2018 роках календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій.
Відповідно до наказу Відповідача №10 від 12.10.2018 року про звільнення Відповідача з військової служби, копія якого долучена до справи та досліджена судом, підтверджено право Позивача на компенсації невикористаних 34 доби відпустки за 2018 рік. Вказаним наказом також підтверджено виплачу Позивачу вихідної допомоги при звільненні зі служби та виплати в 2018 році грошової допомоги на оздоровлення і зазначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань Позивачу в 2018 році не нараховувалася і не виплачувалася.

Відповідно до копії довідки Відповідача про грошове забезпечення Позивача за грудень 2015року - жовтень 2018року, яка долучена до позову та досліджена судом, підтверджено виплачу Позивачу в 2016 - 2018роках грошової допомоги на оздоровлення і та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2017році.
Разом з тим, вказана довідка Відповідача спростовує доводи Позивача щодо виплати йому щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889. 
При вирішенні даного спору суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (постанова втратила чинність згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704).
Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони (пункт 2 цієї Постанови).
Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у спірний період з 01.01.2016 року по 01.01.2018 року був визначений Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою Наказо Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства оборони № 260 від 07.06.2018).

Суд враховує, що структура та умови грошового забезпечення військовослужбовців порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у спірний період з 01.01.2018року врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - Постанова №704) та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260.
Виплата грошової допомоги на оздоровлення до 01.01.2018 року здійснювалася відповідно до вимог розділу XXX Наказу №260 від 11.06.2008 року, а після 01.01.2018 року - відповідно до розділу ХХІІІ Наказу № 260 від 07.06.2018 року.
За приписами пункту 30.3 розділу XXX Наказу №260 від 11.06.2008 року було передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Аналогічно приписами пункту 6 розділу ХХІІІ Наказу № 260 від 07.06.2018 року передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виплата матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань до 01.01.2018 року здійснювалася відповідно до вимог розділу XXXIII Наказу №260 від 11.06.2008 року, а після 01.01.2018року - відповідно до розділу XXIV Наказу № 260 від 07.06.2018 року. 
За приписами пункту 33.3 розділу XXXIII Наказу №260 від 11.06.2008 року було передбачено, що розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Аналогічно приписами пункту 6 розділу XXIV Наказу № 260 від 07.06.2018 року передбачено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток до 01.01.2018 року здійснювалася відповідно до вимог розділу XXXVII Наказу №260 від 11.06.2008 року, а після 01.01.2018 року - відповідно до розділу XXXI Наказу № 260 від 07.06.2018 року. 
Приписами пункту 37.13 розділу XXXVII Наказу №260 від 11.06.2008 року було передбачено, що розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпусток здійснюється виходячи з окладу за військовим званням, посадового окладу та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою штатною посадою, що ним займалася.
Аналогічно приписами пункту 6 розділу XXXI Наказу № 260 від 07.06.2018 року передбачено, що розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Виплата грошової допомоги при звільненні до 01.01.2018 року здійснювалася відповідно до вимог розділу XXXVIII Наказу №260 від 11.06.2008 року, а після 01.01.2018року - відповідно до розділу XXXII Наказу № 260 від 07.06.2018 року.

Приписами пункту 38.6 розділу XXXVIII Наказу №260 від 11.06.2008 року було передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).
Аналогічно приписами пункту 5 розділу XXXII Наказу № 260 від 07.06.2018року передбачено, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.

Одночасно суд враховує, що відповідно до вимог статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання, встановлених Конституцією України, гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Тобто індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
При цьому, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення.
Отже, враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, що забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, оскільки індексація нараховувалась і виплачувалась Позивачу, що не заперечується Відповідачем та право на таку індексацією підтверджується вказаними судовими рішеннями, тому підстави вважати такі виплати (індексацію) одноразовими видами грошового забезпечення відсутні, а відтак Відповідач протиправно не врахував індексацію грошового забезпечення за відповідні періоди при нарахуванні та виплаті Позивачу:
- грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки;
- матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2017 році;
- грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткових відпусток;
- одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Як вже зазначалося судом, жодних доказів нарахування та виплати Позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача в цій частині є частково обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.
Порушене право Позивача в цій частині підлягає судовому захисту та поновленню шляхом зобов`язання Відповідача здійснити перерахунок та виплату Позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2017році, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткових відпусток та одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням сум індексації грошового забезпечення та з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до вимог статей 139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та щодо невиплати компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати індексації;
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який у грошовому еквіваленті складає 50 000,00 грн.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації 108 057,45 грн. за весь час затримки виплати.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховано грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби сум індексації грошового забезпечення за відповідні періоди.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2017 році, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткових відпусток та одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням сум індексації грошового забезпечення та з урахуванням виплачених сум.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

28.07.26