| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/29223/24 Суддя (судді) першої інстанції: Жукова Є.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Безименної Н.В.,
Попової О.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у вигляді відмови у прийнятті довідки ОСОБА_1 про заробітну плату для обчислення пенсії від 01.10.2020 № 10;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийняти довідку про заробітну плату від 01.10.2020 року № 10 за період страхового стажу до 01.07.2000, долучивши її до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно не прийнято надану позивачем довідку про заробітну плату для обчислення пенсії.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у прийнятті довідки ОСОБА_1 про заробітну плату для обчислення пенсії від 01.10.2020 року № 10.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийняти довідку про заробітну плату від 01.10.2020 року № 10 за період страхового стажу до 01.07.2000 року, долучивши її до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
У апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки надана позивачем довідка про заробітну плату від 01.01.2020 №10 не відповідає додатку 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що вказана довідка до заяви позивача щодо призначення пенсії не долучалась та останній було повідомлено про необхідність надання нової довідки про заробітну плату, видану відповідно до додатку 5 Порядку №22-1.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що особа не може відповідати за зміст довідки, наданої страхувальником, при цьому, вказана довідка не викликає обґрунтованого сумніву з приводу факту роботи позивача, та відповідно підтверджують отримання заробітної плати за період з 01.01.1996 по 30.06.200.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за віком, яку було прийнято і зареєстровано 18.01.2024 №1166.
У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 наявний запис про те, що вона у період з 01.01.1996 по 03.06.2000 працювала на посаді метрдотеля в ресторані-клубі «Вавілон» СКУ.
У свою чергу, рестораном-клубом «Вавілон» СКУ було видано позивачу довідку від 01.10.2020 №10 про заробітну плату для обчислення пенсії, яка була долучена до вищевказаної заяви про призначення пенсії.
Відповідно до розписки-повідомлення вказана довідка від 01.10.2020 №10 не була прийнята відповідачем з переліком документів для призначення пенсії, відтак ОСОБА_1 16 лютого 2024 року звернулась до відповідача із скаргою про долучення до пенсійної справи довідки про заробітну плату.
За результатами розгляду вищевказаної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача листом від 08.03.2024 року № 8448-7242/1-02/8-2600/24, що надана довідка про заробітну плату від 01.10.2020 року № 10 не відповідає додатку 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, а тому не була долучена до заяви щодо призначення пенсії.
Не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки неврахування довідки про зарплату позивача у зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості її видачі, на переконання суду, порушує право позивача на призначення належного їй розміру пенсії з формальних підстав, тому слід зобов`язати відповідача прийняти довідку про заробітну плату від 01.10.2020 року №10 за період страхового стажу до 01.07.2000 року, долучивши її до матеріалів пенсійної справи позивача.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.
Статтею 40 Закону №1058-IV визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.
Водночас, статтею 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату застрахованої особи для обчислення пенсії.
Так, пунктом 2 частини першої зазначеної статті передбачено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5, 6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 44 Закону №1058-IV звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Орган Пенсійного фонду України під час розгляду поданих документів має право вимагати від підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб, які подали відповідні документи, їх належного дооформлення у тримісячний строк із дня подання заяви або подання додаткових документів, необхідних для призначення пенсії. У необхідних випадках орган Пенсійного фонду України також має право перевіряти обґрунтованість видачі поданих документів та достовірність відомостей, що в них містяться.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Так, Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (в редакції станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії (2024 рік) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 1).
Тобто, законодавець поклав саме на орган Пенсійного фонду України обов`язок забезпечити всебічний, повний та об`єктивний розгляд поданої заяви і всіх документів, необхідних для вирішення питання про призначення чи перерахунок пенсії, а також надати належну оцінку кожному з поданих доказів.
Колегія суддів звертає увагу, що наведені положення Закону № 1058-IV свідчать про активну роль органу Пенсійного фонду під час здійснення пенсійного провадження. Зокрема, якщо у такого органу виникають сумніви щодо належності чи достовірності поданих документів, він не вправі обмежитися формальною відмовою у врахуванні відповідних відомостей, а повинен використати передбачені законом механізми для їх перевірки, витребування додаткових документів або уточнення необхідної інформації.
Такий підхід узгоджується із принципом офіційного з`ясування всіх обставин справи, який є одним із базових принципів діяльності суб`єктів владних повноважень під час реалізації ними управлінських функцій у сфері пенсійного забезпечення.
Отже, у разі виникнення сумнівів щодо правильності оформлення довідки про заробітну плату чи відповідності наведених у ній відомостей первинним документам, саме орган Пенсійного фонду України повинен вжити всіх передбачених законом заходів для перевірки таких відомостей, а не перекладати негативні наслідки недоліків оформлення документів на особу, яка звернулася за реалізацією свого конституційного права на пенсійне забезпечення.
З аналізу наведених норм права колегія суддів дійшла висновку, що законодавством на орган Пенсійного фонду України покладено не лише повноваження щодо прийняття рішення за результатами розгляду заяви про призначення чи перерахунок пенсії, а й обов`язок забезпечити повне, всебічне та об`єктивне дослідження всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про реалізацію особою права на пенсійне забезпечення.
Відтак, у разі якщо подані заявником документи, на думку пенсійного органу, містять неточності, не дають можливості однозначно встановити необхідні обставини або потребують додаткового підтвердження, такий орган не вправі обмежитися лише посиланням на недоліки оформлення відповідних документів чи відмовити у врахуванні зазначених у них відомостей без вчинення передбачених законом дій щодо їх перевірки.
Колегія суддів також враховує, що право особи на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист, гарантованого статтею 46 Конституції України, а тому будь-яке рішення органу Пенсійного фонду України про відмову у врахуванні певних періодів роботи, заробітної плати чи інших відомостей повинно бути належним чином мотивованим, ґрунтуватися на повному дослідженні всіх доказів та прийматися лише після вичерпного використання передбачених законом механізмів перевірки поданих документів.
Як свідчать матеріали справи, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 наявний запис про те, що ОСОБА_1 у період з 01.01.1996 по 03.06.2000 працювала на посаді метрдотеля в ресторані-клубі «Вавілон» СКУ.
У свою чергу, рестораном-клубом «Вавілон» СКУ було видано позивачу довідку від 01.10.2020 №10 про заробітну плату для обчислення пенсії, яка, у тому числі, була долучена до заяви позивача про призначення пенсії за віком.
Зі змісту довідки від 01.10.2020 №10 вбачається, що її видано на підставі особових рахунків за 1996-2000 роки.
При цьому, період роботи позивача з 01.01.1996 по 03.06.2000 підтверджується записами в її трудовій книжці, а у спірній довідці вказані відомості щодо заробітної плати отриманої позивачем у вказаний період. Довідка видана на підставі особових розрахунків.
Слід звернути увагу на те, що так як зазначена довідка від 01.10.2020 №10 підписана керівником та бухгалтером підприємства, завірена печаткою, містить відомості про фактичну суму заробітної плати, та що довідка видана на підставі особових рахунків за 1996-2000 роки, що в повній мірі відповідає вимогам згідно з додатком 5 Порядку 22-1.
У той же час, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення особі пенсії за віком з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року, є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжними відомостями та іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за призначенням пенсії. Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати та її складові за даними, що містяться у розрахунковому листі особи за відповідний період.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 358/1179/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 686/6278/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 2а-6873/11.
Разом із тим, Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а та від 10.10.2019 у справі № 234/4585/17 дійшов висновку, що обов`язок щодо належного оформлення документів, пов`язаних із трудовою діяльністю працівника, покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Відтак недоліки оформлення відповідних документів самі по собі не можуть покладатися в основу рішення про відмову у реалізації особою права на пенсійне забезпечення.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження № К/990/8225/23) сформулював правовий висновок, відповідно до якого рішення суб`єкта владних повноважень є обґрунтованим лише за умови, якщо воно містить логічно викладені мотиви його прийняття, ґрунтується на конкретних нормах права, містить належну правову оцінку встановлених фактичних обставин та поданих заявником документів, а зроблені висновки відповідають фактичним обставинам справи і не містять немотивованих тверджень.
Колегія суддів враховує також принцип належного урядування, відповідно до якого суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти послідовно, добросовісно та в спосіб, який забезпечує ефективну реалізацію прав особи. При цьому можливість виправлення органами влади власних помилок не звільняє їх від обов`язку приймати рішення на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення конкретної справи.
Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу у врахуванні довідки про заробітну плату під час вирішення питання про перерахунок пенсії, не здійснив належної оцінки поданих документів, не скористався наданими йому законом повноваженнями щодо витребування додаткових документів або перевірки достовірності наведених у довідці відомостей та фактично обмежився формальним посиланням на їх невідповідність.
Відтак, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві прийняти довідку про заробітну плату від 01.10.2020 року № 10 за період страхового стажу до 01.07.2000 року, долучивши її до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Н.В. Безименна

О.Г. Попова