Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/791/26
Провадження № 2/689/608/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

07 липня 2026 року с-ще Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області - 
головуючий - суддя Соловйов А.В.
за участю секретаря судового засідання Цмикайло Т.В.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 , 
третя особа – філія Хмельницьке обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», 
про поділ спільного майна подружжя, 
встановив: 
ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що з 22.12.2017 р. сторони перебували в шлюбі, який розірвано. Під час шлюбу сторонами було набуто майно, яке є спільною сумісною власністю, а саме: квартиру що розташована у житловому будинку АДРЕСА_1 . На даний час добровільно з відповідачем вони не можуть домовитися про розпорядження майном. Просить поділити цю квартиру, а також провести розподіл невиплаченої відповідачем суми за кредитним договором від 28.11.2022 р., оскільки квартира була придбана в кредит.
Згодом, у підготовчому засіданні позивач зменшила позовні вимоги, відмовившись від вимоги про розподіл невиплаченої відповідачем суми за кредитним договором від 28.11.2022 р..
Відповідач у відзиві та у заяві від 06.07.2026 р. позов визнав в частині зменшених позовних вимог.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, подали заяву, в якій позов підтримали та просили розглянути справу без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.
Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнанняпозову відповідачем. 
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши пояснення, суд дійшов до наступного висновку. 
Судом встановлено, що сторони з 22.12.2017 р. перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ярмолинецького районного суду від 19.11.2025 р. шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 20.12.2025 р..
28.11.2022 р., перебуваючи у шлюбі, позивач уклав договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого придбав квартиру АДРЕСА_2 . Згідно з п. 8 договору, ОСОБА_1 – Дружина ОСОБА_2 заявою від 28.11.2022 р. надала згоду на придбання ОСОБА_2 вказаної квартири. 
Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу, купівлю-продаж зазначеної нерухомості становить 705000,00 грн., частина з яких у сумі 425000,00 грн. була сплачена продавцю до підписання договору купівлі-продажу, а решта коштів в сумі 280000 грн. перерахована на поточний рахунок продавця цього ж дня за рахунок отриманого кредиту.
Договір купівлі-продажу зазначеної квартири, було посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохлібом В.П., зареєстровано у реєстрі 1236. 
Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 28.11.2022 р., що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
З матеріалів справи вбачається, що на придбання даної квартири відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №22-2022-161 (на придбання нерухомості) від 28.11.2022 р., платежі по якому періодично сплачувались.
Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто ст. 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначені вимоги СК України кореспондуються з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, за якою набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 
Ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У разі відсутності між подружжям шлюбного договору, правовий режим їхнього майна визначається положеннями сімейного законодавства, згідно з яким подружжя не може односторонньо змінювати встановлений законом правовий режим на власний розсуд. Проте подружжя не позбавлене права вчиняти будь-які дії щодо придбаного за час шлюбу майна, у тому числі і поділити його між собою у будь-яких частках. Головним принципом прав подружжя на майно є принцип спільності всього майна, набутого за час шлюбу. Зазначені висновки узгоджуються також із Рішенням Конституційного Суду України від 19.09.2012 р. у справі №17-рп/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України.
Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
У разі визначення часток у спільній сумісній власності за рішенням суду за позовом одного із подружжя (співвласника) спільна сумісна власність подружжя припинена шляхом перетворення у спільну часткову власність. Тобто колишнє подружжя залишаються співвласниками майна, що є частковою спільною власністю, право власності до іншої особи не перейшло, а змінено вид спільної власності.
У разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. Рішення суду про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, є підставою для внесення до державного реєстру запису про те, що така особа є співіпотекодавцем.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що спірне нерухоме майно є спільним сумісним майном подружжя, оскільки квартиру сторони набули за час шлюбу. Презумпцію спільності майна подружжя відповідачем не спростовано. При цьому знаходження спірного майна в іпотеці не змінює його правового режиму.
Крім того, відповідач заявою від 06.07.2026 р. позов визнав, а згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Позивачем при поданні позову понесено судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 3525,00 грн. а також сплачено витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн..
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. по справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Відповідачем у відзиві заявлено про зменшення розміру таких витрат з мотивів їх завищення.
Так, розгляд справи проведено у підготовчому судовому засіданні у зв`язку із визнанням позову відповідачем. Заперечення відповідача стосувались лише тієї позовної вимоги, щодо якої існує усталена судова практика, у зв`язку із чим позивач у подальшому від цієї вимоги відмовилась. Справа є типовою, а складність участі адвоката у підготовчому судовому засіданні є незначною. 
Відтак, заявлена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. не відповідає критеріям співмірності зі складністю справи, витраченим часом та обсягом наданих робіт. Тому, ця сума підлягає зменшенню до 3000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням позову до початку розгляду справи по суті слід повернути позивачу 50% сплаченого судового збору з державного бюджету. 
Керуючись ст. ст. 60-71 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 364, 368 ЦК України, ст. ст. 12, 76-78, 81, 133, 137, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити.
Поділити спільне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_2 , виділивши ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у власність частини квартири АДРЕСА_2 ; а ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) виділити у у власність частини квартири АДРЕСА_2 .
Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, а саме 1762,50 грн., які сплачено нею відповідно до платіжної квитанції №2.626886737.1 від 20.04.2026 р.. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1762,50 грн.. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу. 
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Соловйов