08.07.26
22-ц/812/1398/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року м. Миколаїв 

справа №489/5831/15-ц
провадження №22-ц/812/1398/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О. С.,
за участі:
представника заявниці – ОСОБА_1 ,
представника Інгульського ВДВС м.Миколаєва – Тарасенка К. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , на ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2026 року, постановлену під головуванням судді Микульшиної Г. А. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2026 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаною скаргою, яку обґрунтовувала наступним.
Заявниця вказувала, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2016 року позов ПАТ «КБ «Надра» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з неї на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №08/03/2008/840 К-778 від 20 березня 2008 року та додатковою угодою № 1 до нього від 28 квітня 2010 року в розмірі 36 457,45 дол. США, що еквівалентно 779 656,86 грн, яка складається з: 35 356,30 дол. США, що еквівалентно 756 108,34 грн, заборгованості за кредитом; 851,08 дол. США, що еквівалентно 18 200,68 грн, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 250,07 дол. США, що еквівалентно 5347,85 грн, пені. Також стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 3654,00 грн.
Вказане рішення суду набрало законної сили, і на його виконання Банку було видано судом виконавчий лист від 28 березня 2016 року, який пред`явлено до виконання та на підставі якого відкрито виконавче провадження №50989205. Вона є боржником в цьому виконавчому провадженні.
В межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 04 травня 2016 року накладено арешт на все її майно. 
Разом з тим, постановою державного виконавця від 13 травня 2017 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. 
Виконавчий лист по вказаний справі міг повторно бути пред`явлений для виконання до 13 травня 2020 року. Будь-які стягнення за вказаним виконавчим документом, в тому числі в межах виконавчого провадження №50989205, органом ДВС не проводились. На теперішній час відсутні відомості щодо повторного пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання, строк пред`явлення листа до виконання сплинув 14 травня 2020 року. Однак постанова про зняття арешту з її майна не виносилась, також не було винесено постанову про виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з неї виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. 
17 лютого 2026 року вона звернулась до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – Інгульський ВДВС м.Миколаєва) із заявою, в якій просила скасувати арешт, накладений на все її майно в межах виконавчого провадження №50989205, проте отримала відмову у вчиненні такої дії та пропозицію сплатити заборгованість у розмірі визначеному судом, виконавчий збір в розмірі 3654,75 дол. США та витрати виконавчого провадження у розмірі 370,00 грн. 
На думку заявниці, така бездіяльність органу ДВС суперечить діючому законодавству. 
Заявниця вказувала, що станом на теперішній час виконавчий лист про стягнення з неї заборгованості не перебуває на примусовому виконанні, строк для пред`явлення його до виконання сплинув. 
Крім того, 13 травня 2019 року ПАТ КБ «Надра», яке було стягувачем у виконавчому провадженні №50989205, відступило свої права вимоги до боржниці ОСОБА_2 ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк», яке, в свою чергу, 16 травня 2019 року передало права вимоги до вказаної боржниці новому кредитору – ОСОБА_3 
ОСОБА_3 , як іпотекодержатель, реалізувала своє забезпечувальне право за іпотекою, а саме набула право власності на предмет іпотеки, що належав ОСОБА_2 , відповідно заборгованість останньої перестала існувати. 
При цьому жодні дії ОСОБА_3 , як набувачем права на стягнення заборгованості, яка була предметом справи №489/5831/15-ц, щодо зміни стягувача, заміни сторони у виконавчому провадженні або пред`явлення виконавчого листа до повторного виконання не вчинялися. За такого, на думку заявниці, відсутні підстави для продовження дії арешту її майна в межах виконавчого провадженні №50989205, яке повністю нею виконано поза межами виконавчого провадження. 
До того ж, вона вважає безпідставною вимогу Інгульського ВДВС м.Миколаєва про оплату виконавчого збору, оскільки будь-яких дій з примусового виконання виконавчого документа державним виконавцем здійснено не було. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила: 
- визнати бездіяльність Інгульського ВДВС м.Миколаєва щодо відмови у знятті арешту, накладеного на все майно ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження №50989205, неправомірною;
- зобов`язати Інгульський ВДВС м.Миколаєва скасувати арешт, накладений на все її майно в межах виконавчого провадження № 50989205.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2026 року у задоволені скарги ОСОБА_2 відмовлено.
Ухвалюючи таке судове рішення, суд виходив з того, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не тягне автоматичного зняття арешту, оскільки таке повернення не свідчить про виконання рішення та не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання. Суд також вказав, що належних та неспростовних доказів на підтвердження того, що відбулась заміна сторони у виконавчому провадженні (заміна сторони за виконавчим документом) до матеріалів справи не долучено. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_2 через представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано оцінки тому, що заявницею надано комплекс доказів, які в сукупності підтверджують припинення зобов`язання та відсутність у нового кредитора будь-яких майнових претензій до неї.
До того ж суд не надав належної оцінки часовому фактору: з дати повернення виконавчого документа стягувачу (13.05.2017) минуло майже 9 років, строк повторного пред`явлення виконавчого листа сплив ще 13.05.2020, при цьому стягувач або його правонаступник не вчиняли жодних дій щодо повторного пред`явлення виконавчого документа. Ігнорування цих фактів призвело до необґрунтованого висновку про відсутність підстав для зняття арешту.
Так само суд залишив поза увагою те, що вимога органу ДВС про сплату виконавчого збору була використана як фактична умова (перешкода) для зняття арешту, а отже безпосередньо впливає на законність оскаржуваної бездіяльності/відмови у знятті арешту.

Доводи інших учасників справи

Інгульський ВДВС подав відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №08/03/2008/840 К-778 від 20 березня 2008 року та додатковою угодою №1 до нього від 28 квітня 2010 року в розмірі 36 457,45 дол. США, що еквівалентно 779 656,86 грн, яка складається з: 35 356,30 дол. США, що еквівалентно 756 108,34 грн, заборгованості за кредитом; 851,08 дол. США, що еквівалентно 18 200,68 грн, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 250,07 дол. США, що еквівалентно 5347,85 грн, пені. Також стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 3654,00 грн.
На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, який було отримано представником ПАТ КБ «Надра» 14 квітня 2016 року та пред`явлено до виконання до Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області. 
Постановою старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 04 травня 2016 року відкрито виконавче провадження №50989205 з примусового виконання виконавчого листа №489/5831/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 28 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитом в сумі 36 547,45 дол. США, що еквівалентно 779 656,86 грн. 
04 травня 2016 року старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області у виконавчому провадженні №50989205 винесено постанову про арешт всього майна боржниці ОСОБА_2 у межах суми стягнення та заборону його відчуження. 
12 травня 2016 року старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області було винесено постанови про стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 77 965,68 грн та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 100,00 грн. 
13 травня 2017 року старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області у виконавчому провадженні №50989205 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. 
З відзиву Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєва Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на скаргу вбачається, що виконавче провадження №50989205 у відділі відсутнє, бо термін його зберігання закінчився. 
13 травня 2019 року між ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Білої І. В. та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» було укладено договір №08/03/2008/840 К-778 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, відповідно до якого первісний кредитор за результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу майнових прав передав у власність новому кредитору, а новий кредитор прийняв у власність права вимоги до позичальника за кредитним договором №08/03/2008/840 К-778 від 20 березня 2008 року з додатковими угодами/договорами (за наявності), включаючи права вимоги до правонаступників позичальника, спадкоємців позичальника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки позичальника, або які зобов`язані виконати обов`язки позичальника.
16 травня 2019 року між ТОВ Фінансова компанія «Фінмарк» та ОСОБА_3 було укладено договір №873/03-19-К купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору права вимоги до позичальника за кредитним договором № 08/03/2008/840 К-778 від 20 березня 2008 року з додатковими угодами/договорами (за наявності), включаючи права вимоги до правонаступників позичальника, спадкоємців позичальника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки позичальника, або які зобов`язані виконати обов`язки позичальника.
16 травня 2019 року між ТОВ Фінансова компанія «Фінмарк» та ОСОБА_3 було укладено також договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р. О., згідно з положеннями якого новий іпотекодержатель набув належні первісному іпотекодержателю права за договором іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (квартира АДРЕСА_1 ). 
17 травня 2019 року ОСОБА_3 надіслала ОСОБА_2 повідомлення про відступлення права вимоги та зміну кредитора, яке було отримано останньою 18 травня 2019 року.
18 червня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про право власності №32027293, відповідно до якого ОСОБА_3 стала власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 20.03.2008, вимоги від 16.05.2019. 
01 липня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склали акт про відсутність заборгованості та претензій і припинення зобов`язання за договором №873/03-19-К від 16.05.2019 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, у якому вказано, що з урахуванням фактичного врегулювання взаємовідносин між сторонами, сторони підтверджують припинення зобов`язання, а саме відсутність заборгованості боржника перед кредитором за кредитним договором №08/03/2008/840 К-778 від 20 березня 2008 року, та за забезпечувальними договорами (в т.ч. іпотечним договором від 20.03.2008), а також за виконавчим листом №489/5831/15-ц від 28.03.2016. Станом на дату підписання цього акту кредитор не має до боржника будь-яких майнових або немайнових претензій, у тому числі за вказаними вище кредитним договором та виконавчим листом. Кредитор підтвердив, що не має наміру пред`являти та не буде пред`являти до боржника будь-які вимоги про стягнення заборгованості за вказаними зобов`язаннями, у тому числі не буде проводити дій щодо пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа.
17 лютого 2026 року ОСОБА_2 звернулася до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження №50989205. 
Відповідно до листа Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 03 березня 2026 року за вих. №33689 ОСОБА_2 повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту з її майна, а також роз`яснено, що для зняття арешту з майна боржника необхідно сплатити заборгованість у розмірі 36 547,45 дол. США на користь ПАТ КБ «Надра»; виконавчий збір у розмірі 3 654,75 дол. США; витрати виконавчого провадження у розмірі 370,00 грн. Додатково роз`яснено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Статтею 447-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі – Закон №1404-VIII від 02.06.2016), який набрав законної сили з 05.10.2016 і діє дотепер, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до статті 57 Закону «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (далі – Закон №606-XIV від 21.04.1999), який діяв на час винесення постанови про арешт майна боржника, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.
Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.
Згідно з нормами п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII від 02.06.2016 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт (ч.2 ст.37 вказаного Закону).
У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається (ч.3 ст.37 вказаного Закону).
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (ч.5 ст.37 вказаного Закону).
Згідно з статтею 40 Закону №1404-VIII від 02.06.2016, у редакції на час винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до статті 59 Закону №1404-VIII від 02.06.2016, у редакції на час звернення боржниці до державного виконавця з заявою про зняття арешту, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;
10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №127/1541/14-ц, від 03 лютого 2023 року у справі №639/858/21.
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі №817/928/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі №569/6234/22 зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.
Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Указані норми визначають непорушність права власності (у тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
У постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №2-356/12, від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц, від 26 січня 2022 року у справі №127/1541/14-ц, від 18 січня 2023 року у справі №127/1547/14-ц, від 09 січня 2023 року у справі №2-3600/09 сформульовано правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.12 Закону №1404-VIII від 02.06.2016 у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Отже, у справі яка переглядається, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився у 2020 році. Із заявами про поновлення цього строку стягувач або його правонаступники не зверталися.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.
Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не тягне автоматичного зняття арешту, оскільки таке повернення не свідчить про виконання рішення та не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання. Суд також вказав, що належних та неспростовних доказів на підтвердження того, що відбулась заміна сторони у виконавчому провадженні (заміна сторони за виконавчим документом) до матеріалів справи не долучено. 
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на таке.
Встановивши, що виконавче провадження №50989205 з виконання виконавчого листа №489/5831/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 28 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитом в сумі 36 547,45 дол. США, що еквівалентно 779 656,86 грн було завершено 13 травня 2017 року, оскільки виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII від 02.06.2016, права вимоги за кредитним договором були продані, а останній кредитор зазначила, що відсутня заборгованість боржниці перед нею за кредитним договором №08/03/2008/840 К-778 від 20 березня 2008 року та за виконавчим листом №489/5831/15-ц від 28.03.2016 і, що вона не має до боржниці будь-яких майнових або немайнових претензій, у тому числі за вказаними вище кредитним договором та виконавчим листом і не має наміру пред`являти та не буде пред`являти до неї будь-яких вимог про стягнення заборгованості за вказаними зобов`язаннями, у тому числі не буде проводити дій щодо пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа, суд першої інстанції не врахував що подальше накладення арешту на майно боржниці є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном та обмежує права ОСОБА_2 , позбавляє її можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном.
Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2024 року у справі №14-7238/2009. 
Згідно з ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
За встановлених обставин, бездіяльність Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з майна ОСОБА_2 є неправомірною.
Оскільки вказаний відділ наклав арешт на майно ОСОБА_2 , а натепер підстави його застосування відсутні, то він має зняти арешт з майна ОСОБА_2 , накладений в межах виконавчого провадження №50989205.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення скарги ОСОБА_2 .
Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , задовольнити.
Ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити.
Визнати неправомірною бездіяльність Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з майна ОСОБА_2 .
Зобов`язати Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з майна боржниці ОСОБА_2 , накладений в межах виконавчого провадження №50989205.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 13 липня 2026 року.