ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/2840/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Булгакової І. В., Власова Ю. Л.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,
представників учасників справи:
позивача - Яковченко Р. Г. (адвокат),
відповідача - Прокопів Н. М. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2026
за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Акціонерного товариства "Гарантований покупець"
про стягнення заборгованості у розмірі 1 248 916 038,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Укренерго, позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Гарантований покупець" (далі - АТ "Гарантований покупець", Товариство, відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 521 922 884,28 грн, 3 % річних у розмірі 25 809 189,20 грн та інфляційних втрат у розмірі 125 676 808,10 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 25.06.2019 № 0414-01051 (далі- Договір), зокрема, відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі та не забезпечив на своєму рахунку ескроу наявність коштів у необхідному обсязі відповідно до звітів про коригування.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 (суддя Чинчин О. В.) закрито провадження у справі № 910/2840/25 в частині стягнення заборгованості у розмірі 306 620 249,94 грн, у зв`язку з відсутністю предмету спору; позов задоволено частково; стягнуто з Товариства на користь Укренерго заборгованість у розмірі 215 302 634,34 грн, 3% річних у сумі 25 809 189,20 грн, інфляційні втрати у розмірі 124 408 586,91 грн та судовий збір у сумі 460 200,08 грн; у задоволенні іншої частини позову відмовлено. 

2.2. В суді апеляційної інстанції справа розглядалася неодноразово.

2.3. Верховний Суд постановою від 27.01.2026 касаційну скаргу Укренерго задовольнив частково, скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 у справі № 910/2840/25 у частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, а справу в цій частині передав на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

2.4. За результатами нового розгляду Північний апеляційний господарський суд постановою від 12.05.2026 (колегія суддів: Михальська Ю. Б., Тищенко А. І., Мальченко А. О.) апеляційну скаргу Укренерго задовольнив частково; рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у цій справі змінив у частині розміру присуджених до стягнення інфляційних втрат та судового збору; резолютивну частину рішення виклав у такій редакції:
" 1. Закрити провадження у справі №910/2840/25 за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Акціонерного товариства "Гарантований покупець" в частині стягнення заборгованості у розмірі 306 620 249 грн 94 коп. у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.
2. Позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" - задовольнити частково.
3. Стягнути з Акціонерного товариства "Гарантований покупець" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27, Ідентифікаційний код юридичної особи 43068454) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, Ідентифікаційний код юридичної особи 00100227) заборгованість у розмірі 215 302 634 (двісті п`ятнадцять мільйонів триста дві тисячі шістсот тридцять чотири) грн 34 коп., 3 % річних у розмірі 25 809 189 (двадцять п`ять мільйонів вісімсот дев`ять тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн 20 коп., інфляційні втрати у розмірі 124 451 049 (сто двадцять чотири мільйони чотириста п`ятдесят одна тисяча сорок дев`ять) грн 92 коп. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 460 253 (чотириста шістдесят тисяч двісті п`ятдесят три) грн 55 коп.
4. В іншій частині позову - відмовити".
Стягнув Товариства на користь Укренерго 764,33 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 1 019,13 грн судового збору за подання касаційної скарги.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. У касаційній скарзі Укренерго, із посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 у справі № 910/2840/25 у частині відмови в позові і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1.1. Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.1.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував положення статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), без врахування висновків, які викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 (щодо методики нарахування інфляційних втрат, у разі, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць).

4.1.3. За твердженням скаржника, суд апеляційної інстанції всупереч висновкам Верховного Суду при розрахунку інфляційних втрат за період прострочення відповідачем із 16.10.2024 до 28.02.2025 помилково не врахував індекс інфляції за жовтень 2024 року. Поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що у жовтні 2024 року прострочення оплати суми 122 575 817,84 грн тривало з 16 до 31 жовтня 2024 року, тобто, 16 днів, а тому індекс інфляції за жовтень 2024 року також підлягав нарахуванню на вказану суму.

4.2. Доводи інших учасників справи
4.2.1. У відзиві на касаційну скаргу Товариство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

4.2.2. Також відповідач у відзиві на касаційну скаргу заявляє клопотання про передачу справи № 910/2840/25 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, яке обґрунтоване необхідністю відступити від висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема стосовно нарахування інфляційних втрат у разі коли прострочення виконання грошового зобов`язання триває менше ніж півмісяця.

4.3. Суд протокольною ухвалою від 28.07.2026 постановив розглядати клопотання Товариства про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду спільно з доводами касаційної скарги.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5.1. Як встановлено судами попередніх інстанцій, у повідомленні за вих. від 26.06.2019 №01/23263 Укренерго повідомило Державне підприємство "Гарантований покупець" (Товариство) про приєднання останнього до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії та долучення до реєстру учасників ринку; ідентифікатор договору № 0414-01051, дата акцептування 25.06.2019.

5.2. Отже, 25.06.2019 сторони уклали договір про врегулювання небалансів електричної енергії № 0414-01051 у редакції, затвердженій наказом позивача від 03.04.2019 № 204.

5.3. Наказами Укренерго від 01.03.2024 № 117, від 24.06.2024 № 360, від 08.07.2024 № 393 затверджені умови договору про врегулювання небалансів електричної енергії.

5.4. За умовами пунктів 1.1, 1.2 договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії СВБ, у тому числі її балансуючої групи. Цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 ЦК України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. На підставі цього договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ.

5.5. Умовами пункту 1.3 договору встановлено, що СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи.

5.6. Відповідно до пункту 1.4 договору ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України "Про ринок електричної енергії" та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року №307 (надалі - Правила ринку).

5.7. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку (пункт 1.5 договору).

5.8. Пунктом 2.1 договору встановлено, що вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього Договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством. За підсумками місяця визначається індикативна величина - середньозважена ціна небалансів електричної енергії за розрахунковий місяць, що розраховується шляхом ділення загальної вартості небалансів електричної енергії на загальний обсяг небалансів електричної енергії.

5.9. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку (пункт 2.2 договору).

5.10. Відповідно до пункту 3.3 договору ОСП зобов`язаний виконувати розрахунки обсягу та вартості небалансу електричної енергії та інші розрахунки відповідно до цього договору та Правил ринку.

5.11. Суди встановили, що на виконання умов договору позивач поставив електричну енергію для врегулювання небалансів за період квітень 2024 року - грудень 2024 року, а відповідач у свою чергу, прийняв вказаний товар, що підтверджується актами купівлі - продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів, які наявні у матеріалах справи.

5.12. Крім того, на виконання умов договору позивач поставив електричну енергію для врегулювання небалансів, а відповідач у свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується актами-корегування (врегулювання) до актів купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів, які наявні у матеріалах справи.

5.13. Також на виконання умов договору позивач направив відповідачу у системі управління ринком (MMS) платіжні документи (рахунки-фактури) від 25.04.2024 № 2504202400477 на суму 41 970 097,48 грн (за 2 декаду квітня 2024 року); від 06.05.2024 № 0605202400465 на суму 82 382 887,96 грн (за 3 декаду квітня 2024 року); 06.06.2024 №0606202400475 на суму 67 582 508,17 грн (за 3 декаду травня 2024 року); від 14.06.2024 №1406202400235 на суму 88 632 709,12 грн (за 1 декаду червня 2024 року); від 26.06.2024 №2606202400234 на суму 190 854 408,68 грн (за 2 декаду червня 2024 року); від 04.07.2024 №0407202400462 на суму 63 146 461,45 грн (за 3 декаду червня 2024 року).

5.14. Листом №31/3907 від 28.06.2024 позивач повідомив відповідача про відкриття рахунку ескроу.

5.15. Суд апеляційної інстанції встановив, що за матеріалами судової справи, зокрема, вч частині стягнення основного боргу:
- рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у цій справі № 910/2840/25, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025, із урахуванням наведених вище умов договору, встановлено, що заборгованість Товариства перед Укренерго за договором становить 521 922 884,28 грн (із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 21.05.2025, яка прийнята та сплати відповідачем грошових коштів у загальному розмірі 306 620 249,94 грн), що підтверджується відповідними платіжними інструкціями, наявними в матеріалах справи;
- суди також, перевіривши наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення з відповідача 3 % річних, суди дійшли висновку, що вимога про їх стягнення з відповідача на користь позивача у сумі 25 809 189,20 є обґрунтованою;
- рішення Господарського суду міста Києва та постанова Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 у цій справі в частині стягнення основного боргу та 3% річних до суду касаційної інстанції сторонами не оскаржувалися.

5.16. Водночас, позивач оскаржив означені судові акти до суду касаційної інстанції в частині відмови у стягненні 1 268 221,19 грн (із заявлених 125 676 808,10 грн) інфляційних втрат і саме в цій частині позовних вимог Верховний Суд за результатами розгляду касаційної скарги позивача направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

6.3. Склад судової колегії змінювався, що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи, який наявний у матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
7.1. За результатами нового розгляду цієї справи у судів апеляційної інстанції предметом касаційного оскарження у цій справі є ухвалені судові рішення в частині вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат.

7.2. Зміст ухвалених у справі судових рішень в цій частині свідчить, що:
- суд першої інстанції, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 25.04.2024 до 28.02.2025 у розмірі 125 676 808,10 грн вважав, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню, зокрема, у зв`язку з невірним розрахунком позивача, а тому, за висновками суду, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за загальний період прострочки з 25.04.2024 до 28.02.2025 у розмірі 124 408 586,91 грн;
- суд апеляційної інстанції (за результатами нового розгляду), перевіривши розрахунок інфляційних втрат позивача, дійшов висновку, зокрема, що при обрахунку розміру інфляційних втрат за певні періоди величина приросту індексу споживчих цін (сукупний індекс інфляції) має заокруглюватися до десяткового числа після коми та за результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем інфляційних втрат у розмірі 1 268 221,19 грн (рішення суду про відмову в задоволенні яких оскаржувалося позивачем до суду апеляційної інстанції), дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за загальний період прострочки з 25.04.2024 до 28.02.2025 у розмірі 124 451 049,92 грн, а не 124 408 586,91 грн, як помилково визначив місцевий господарський суд.

7.3. У вирішенні питання щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, зазначає, що відповідно до приписів частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

7.4. Частиною п`ятою статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

7.5. У постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

7.6. Суд враховує та зазначає, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 (на яку скаржник посилається у касаційній скарзі) виснувала, зокрема, таке:
"24. Статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.
25. Водночас, на практиці існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.
З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду вважає за доцільне роз`яснити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
26. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків".

7.7. Суд у вирішенні доводів скаржника зауважує, що висновки, які викладені у наведеній вище постанові об`єднаної палати підлягають застосуванню в разі повного погашення боргу, що припадає на неповний місяць (з 1 до 15 числа відповідного місяця), а також у разі виникнення боргу в неповному місяці (якщо строк виконання грошового зобов`язання припадає з 16 до 31 числа відповідного місяця). За таких обставин інфляційна складова боргу не нараховується.

7.8. Водночас згідно з усталеними висновками Верховного Суду, у разі якщо у конкретному місяці сума боргу зменшується лише частково (на певну суму), і надалі борг продовжує існувати, підстави для ненарахування інфляції за цей місяць відсутні. Зворотне означало б, що боржник, який щомісяця з 1 до 15 числа формально сплачує кредитору частину боргу (яка може бути незначною порівняно із загальною сумою боргу), повністю звільняється від обов`язку сплати інфляційних втрат з їх виключенням зі складу грошового зобов`язання. Такого змісту висновки викладені у низці постанов Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20.01.2022 у справі № 910/6802/21, від 23.09.2021 у справі № 924/2/21, від 29.07.2020 у справі № 914/1470/19, від 03.07.2024 у справі № 910/7722/23, тощо.

7.9. Верховний Суд стало та послідовно у своїх постановах вказував на те, що ураховуючи вимоги статей 79, 86 ГПК України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми заборгованості та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)".

7.10. У цьому аспекті колегія суддів зауважує, що відповідно до частин першої, другої статті 86 та частини четвертої статті 269 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

7.11. Водночас із оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що в порушення наведених норм процесуального права апеляційний господарський суд належним чином не перевірив здійснене господарським судом першої інстанції застосування припису частини другої статті 625 ЦК України при оцінці проведеного позивачем розрахунку позовних вимог в частині інфляційних нарахувань, зокрема, за період прострочення відповідачем із 16.10.2024 до 28.02.2025 на суму 122 575 817,84 грн, а лише обмежився формальною вказівкою про свою згоду із здійсненим місцевим судом перерахунком, цілковито лишивши без уваги той факт, що з урахуванням, зокрема, згаданого вище правового висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, на який Укренерго посилалося, зокрема і в апеляційній скарзі.

7.12. За наведеного колегія суддів суду касаційної інстанції висновок апеляційного господарського суду в частині вирішення вимог позивача про стягнення інфляційних втрат вважає передчасним та з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 300 ГПК України) доходить висновку про необхідність нового апеляційного розгляду цієї справи в цій частині позовних вимог.

7.13. Враховуючи наведене, заявлена у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження, визначена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, знаходить своє підтвердження у межах здійснення касаційного провадження у цій справі.

7.14. Верховний Суд вважає неприйнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.

7.15. Щодо клопотання Товариства про передачу справи № 910/2840/25 на розгляд об`єднаної палати касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, колегія суддів зазначає таке.

7.16. Зокрема, за твердженням відповідача, у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд фактично поставив у залежність можливість сторони застосовувати індекс інфляції за відповідний розрахунковий місяць від кількості днів у такому місяці, тобто, фактично доля інфляційних нарахувань, як міри відповідальності боржника залежить від 1 календарного дня, і за правовим висновком об`єднаної палати у означеній постанові, інфляційні втрати мають нараховуватися починаючи з місяця у якому такий платіж не був здійснений.

7.17. На переконання Товариства, такий підхід не відповідає критеріям розумності та справедливості, зокрема, у разі коли прострочення зобов`язання до прикладу: виникає у період із 16 жовтня та триває до 15 листопада. За твердженням відповідача, у такому разі прострочення, як у жовтні так і у листопаді тривало по 15 календарних днів, що, з урахуванням наведеної вище позиції об`єднаної палати виключає можливість нарахування інфляційних втрат, як за жовтень так і за листопад місяці, незважаючи на те, що загальна тривалість такого прострочення складала 30 днів.

7.18. За наведеного Товариство вважає, що наразі існує фактор ризику умисного короткострокового невиконання зобов`язання боржником, породжений саме правовим висновком об`єднаної палати, який викладений у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, оскільки у випадку, якщо боржник розуміє, неможливість застосування до нього міри відповідальності визначеної частиною другої статті 625 ЦК України, у вигляді нарахування інфляційних втрат, а лише 3 % річних, то він може зловживаючи своїм правом не сплачувати кредитору, а розмістити грошові кошти на депозиті або просто отримувати відсотки на залишок коштів на рахунку, розмір яких здебільшого у тричі може бути більшим за визначену статтею 625 ЦК України відповідальність у вигляді 3 % річних.

7.19. Відповідач вважає, що застосований об`єднаною палатою підхід щодо методики нарахування інфляційних втрат, у разі, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць надає можливість боржнику більш вигідно не виконувати взяті на себе зобов`язання та сплатити кредитору 3 % річних, отримавши за цей час на несплачену такому кредитору суму відсотків на залишок коштів на рахунку, яка є щонайменше втричі більшою ніж він має компенсувати кредитору.

7.20. У вирішенні доводів клопотання Суд враховує, що відповідно до приписів частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

7.21. Верховний Суд вважає за необхідне звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 910/8091/20, від 24.06.2021 у справі № 914/2614/13, де зазначено, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави - попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

7.22. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" основною функцією Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою є забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

7.23. Суд неодноразово наголошував, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

7.24. Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.

7.25. Колегія суддів зауважує, що підставою для передачі справи № 910/13071/19 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду слугувала саме наявність різних підходів до застосування механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць. В означеній постанові об`єднана палата з метою виправлення суперечностей у питанні застосування частини другої статті 625 ЦК України вважала за доцільне роз`яснити, що у разі якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці та зазначила, що не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

7.26. Водночас заявник (Товариство) у своєму клопотанні вмотивовано не обґрунтувало необхідність відступлення від висновків, викладених у наведеній вище постанові об`єднаної палати щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також не навело будь-яких інших вагомих, вмотивованих, обґрунтованих та достатніх аргументів для такого відступлення.

7.27. Фактично, викладені Товариством у клопотанні доводи зводяться до власного суб`єктивного тлумачення заявником норм права, якими врегульовано спірні правовідносини, та власних заперечень висновків Верховного Суду, які (висновки) викладені у наведеній вище постанові Суду. Водночас аргументи заявника у відповідній частині не містять фундаментальних обґрунтувань необхідності відступлення та підстав для відступу від правових позицій, вміщених у зазначеній постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та у численних постановах Верховного Суду у яких ця позиція застосована, у т.ч. помилковості попередніх рішень чи суттєвої зміни змісту правового регулювання спірних правовідносин внаслідок зміни законодавства, їх неефективність, неясність, неузгодженість, незбалансованість.

7.28. З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання Товариства.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
8.1. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

8.2. Згідно із частиною четвертою статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

8.3. Враховуючи наведені міркування, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного суду в частині вирішення вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та передачу цієї справи у вказаній частині на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

8.4. Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції слід звернути увагу на викладене у цій постанові, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

9. Судові витрати
9.1. У Верховного Суду відсутні правові підстави для розподілу судового збору, сплаченого позивачем за подання касаційної скарги, оскільки Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та передає справу на новий розгляд, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо понесених судових витрат з дотриманням порядку, передбаченого статтею 129 ГПК України.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 у справі № 910/2840/25 в частині вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат скасувати та у цій частині справу направити на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов