П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/4134/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
16 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Кузьмишина В.М.  Канигіної Т.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, за вимогами якого просила суд:
1) визнати триваючу бездіяльність ГУ ПФУ в Хмельницькій області протиправною щодо не виплати за період з 01.11.2018 по 28.02.2023 індексації пенсії, попри те як, право особи вже існує (присудженої у справі №560/3702/18 відновленої індексації пенсії наростаючим підсумком);
2) з урахуванням правового висновку Касаційного адміністративного суду ВС від 10.02.2026 у справі №560/16024/24 (п.43; п.57; п.58), та оскільки, жодні норми права не передбачають скасування виплат минулих періодів відновленої індексації пенсії за рішенням суду, а також з огляду на те, що рішення Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 року у справі №560/3702/18 не є скасованим, та оскільки, виплата пенсії з 01.11.2018 по 28.02.2023 проводилась у заниженому розмірі на 900,41 грн. щомісячно, тому, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з 01.11.2018 по 28.02.2023 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відновлену (у справі №560/3702/18 обрахованої відповідачем - 900,41 грн. за жовтень 2018 року) індексацію пенсії;
2.1) Оскільки, мав місце факт затримки виплати пенсії на один і більше календарних місяців, тому, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з 01.11.2018 по день фактичної виплати індексації пенсії.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог за періоди з 01.11.2018 по 30.09.2019, з 01.10.2019 по 30.09.2020 та з 01.03.2022 по 28.02.2023 на підставі пунктів 2 та 4 частини першої статті 170 КАС України.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить її скасувати та ухвалити рішення про задоволення позовної заяви в повному обсязі.
Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.
Розгляд даної справи здійснюється апеляційним судом без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Так, приймаючи оскаржувану ухвалу від 07.04.2026, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між тими самими сторонами, з того самого предмета та з тих самих підстав уже існують судові рішення, що набрали законної сили (щодо позовних вимог за період з 01.11.2018 по 30.09.2019, з 01.03.2022 по 28.02.2023), а також у провадженні суду перебуває справа щодо частини тотожних позовних вимог (за період з 01.10.2019 по 30.09.2020), підстави для відкриття провадження у цій частині позову відсутні.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з вимогами частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо:
1) позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;
2) у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі;
3) настала смерть фізичної особи чи припинено юридичну особу, яка не є суб`єктом владних повноважень, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позовну заяву, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;
4) у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Тобто, постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пунктів 2, 4 частини 1 статті 170 КАС України можливе виключно за сукупності наступних умов: набрали законної сили постанова чи ухвала суду у такій самій справі або у провадженні цього або іншого суду є така сама справа; спір у справі повинен бути з одним і тим же предметом; спір у справі повинен бути заявлений з тих самих підстав та за участі тих самих сторін.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 809/487/18, від 13.07.2020 у справі № 620/3960/19.
Колегія суддів зазначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає зверненню до суду заінтересованих осіб для вирішення спору.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.
Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (пункт 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).
У постанові від 11.04.2018 у справі № 9901/433/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
Колегією суддів встановлено, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 у справі № 560/3702/18 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зобов`язано провести ОСОБА_1 індексацію пенсії шляхом відновлення індексації пенсії наростаючим підсумком за період з 01.01.2015 по 31.10.2018.
У справі № 560/2603/19 предметом судового розгляду були позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні індексації пенсії та відновленні індексації пенсії наростаючим підсумком за період з 01.11.2018 по 30.09.2019, а також про зобов`язання відповідача провести індексацію пенсії шляхом нарахування та виплати сум недоотриманої індексації за зазначений період і здійснювати подальшу виплату проіндексованої пенсії наростаючим підсумком. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2020, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 01.05.2024, у задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено.
У справі № 560/6242/22 предметом розгляду, серед іншого, були позовні вимоги щодо продовження нарахування та виплати пенсії з 01.03.2022 без перевизначення базового місяця та без обнулення раніше розрахованої величини приросту індексу споживчих цін, з урахуванням відновленої індексації пенсії наростаючим підсумком, присудженої рішенням суду у справі № 560/3702/18. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.10.2022, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення індексації пенсії з 01.03.2022 та зобов`язано провести її індексацію у порядку, визначеному законодавством, з виплатою відповідних сум.
Крім того, у справі № 560/3999/20 предметом спору були позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у проведенні індексації пенсії та відновленні індексації пенсії безперервно наростаючим підсумком за період з 01.10.2019 по 30.09.2020, а також про зобов`язання відповідача провести відповідні нарахування та виплати. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.10.2020 провадження у справі № 560/3999/20 було зупинено до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у справі № 560/2603/19.
Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що, незважаючи на викладення позивачкою позовних вимог у редакції про визнання триваючої бездіяльності відповідача, їх зміст фактично зводиться до вимог про нарахування та виплату індексації пенсії за періоди з 01.11.2018 по 30.09.2019, з 01.10.2019 по 30.09.2020 та з 01.03.2022 по 28.02.2023, які вже були предметом судового розгляду або є предметом розгляду в іншій судовій справі.
При цьому зміна способу формулювання позовних вимог, доповнення їх новими правовими аргументами чи посиланнями на судову практику не свідчить про зміну предмета або підстав позову, якщо незмінними залишаються сторони спору, матеріально-правова вимога та фактичні обставини, якими вона обґрунтовується. 
Таким чином, обставини, на які посилається позивачка в межах цієї справи, у частині позовних вимог щодо зазначених періодів фактично є тотожними тим, що вже були предметом судового розгляду у справах № 560/2603/19 та № 560/6242/22, а також є частково предметом розгляду у справі № 560/3999/20.
Також, колегія суддів вважає за доречне зауважити, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
Суд апеляційної інстанції враховує, що позивачка, шляхом подання нового позову до суду із оскарженням одних і тих самих дій пенсійного органу фактично не змінює предмет та підстави позову, так як не вважаються зміною підстав позову, доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміни посилань на норми матеріального чи процесуального права або наведення іншого праворозуміння таких норм.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.08.2023 у справі № 620/5901/20.
Доводи апеляційної скарги про те, що звернення до суду у цій справі є способом захисту триваючого права позивачки, а не повторним зверненням із тотожними вимогами, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Саме по собі посилання позивачки на триваючий характер порушення її прав, невиконання судових рішень, обов`язковість їх виконання, а також наведення правових висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду не змінює предмета і підстав заявленого позову.
Як правильно встановив суд першої інстанції, для застосування пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 170 КАС України визначальним є встановлення тотожності сторін, предмета та підстав спору, а не правова аргументація, яку позивач наводить на обґрунтування своїх вимог.
У даній справі позивачка, незалежно від використаної нею конструкції про "триваючу бездіяльність" та "нереалізоване право", фактично знову ставить питання щодо нарахування та виплати індексації пенсії за періоди з 01.11.2018 по 30.09.2019, з 01.10.2019 по 30.09.2020 та з 01.03.2022 по 28.02.2023, які вже були предметом судового розгляду або залишаються предметом розгляду в іншому судовому провадженні.
Посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки наведена правова позиція стосується матеріально-правових підстав вирішення спору щодо виплати пенсійних сум та не впливає на вирішення процесуального питання про наявність підстав для відмови у відкритті провадження відповідно до статті 170 КАС України.
Аналогічно не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта щодо нарахування відповідачем певних сум індексації, різниці між розмірами індексації, невиконання рішення суду у справі № 560/3702/18, а також оцінка наданих нею доказів, оскільки зазначені обставини стосуються суті пенсійного спору та правильності виконання відповідачем судових рішень, тоді як предметом перегляду у цій справі є виключно законність ухвали про відмову у відкритті провадження. 
Крім того, незгода позивачки з висновками, викладеними у судових рішеннях, або посилання на інше розуміння способу захисту свого права не свідчать про виникнення нового самостійного публічно-правового спору, якщо фактично заявлені вимоги ґрунтуються на тих самих фактичних обставинах та спрямовані на досягнення того самого правового результату, який уже був предметом судового розгляду.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених пунктами 2 та 4 частини 1 ст. 170 КАС України підстав для відмови у відкритті провадження у відповідній частині позовних вимог.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На переконання суду, ключові доводи апеляційної скарги отримали достатню правову оцінку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Кузьмишин В.М.    Канигіна Т.С.