Справа № 560/4706/26
РІШЕННЯ
іменем України

11 вересня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України та у зв`язку з кримінальним провадженням був звільнений з військової служби і виключений зі списків особового складу з 11.04.2011. Надалі кримінальне провадження стосовно позивача закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, а постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023 позивача поновлено на військовій службі з 03.08.2022. У січні 2026 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування періоду з 11.04.2011 до 02.08.2022 включно до вислуги років та надання відповідної довідки і витягу з послужного списку, однак листом у задоволенні заяви відмовлено. Позивач вважає таку відмову протиправною.
Ухвалою суду від 02.04.2026 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу з 11.04.2011 на підставі чинного на той час обвинувального вироку суду, а законність відповідних наказів підтверджена судовими рішеннями у справі №822/6267/15. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі №560/10276/22 позивача поновлено на військовій службі лише з 03.08.2022, водночас у задоволенні вимог щодо зарахування спірного періоду до вислуги років відмовлено. Тому відповідач вважає, що в період з 11.04.2011 до 02.08.2022 військова служба позивача не призупинялася, оскільки він був звільнений з неї, а відтак підстави для зарахування цього періоду до вислуги років та внесення відповідних відомостей до довідки і послужного списку відсутні. Крім того, відповідач послався на наявність судового рішення, яке набрало законної сили, у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 на підставі контракту про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України проходив військову службу як офіцер відділення оперативної протидії нелегальної міграції оперативно - розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вироком Залізничного районного суду міста Сімферополя від 23.04.2012 позивача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців. 
Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 05.07.2012 вказаний вирок змінено, дії позивача перекваліфіковано на частину другу статті 190 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік три місяці.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.08.2012 №293-ос позивача звільнено з військової служби у запас у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду. 
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 03.08.2012 №361-ос позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 11.04.2011.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.04.2013 ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 05.07.2012 скасовано, а кримінальну справу направлено на новий апеляційний розгляд. 
Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 11.06.2013 вирок Залізничного районного суду міста Сімферополя від 23.04.2012 скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд.
Вироком Залізничного районного суду міста Сімферополя від 17.03.2014 позивача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки шість місяців. 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 23.01.2020 цей вирок скасовано, а матеріали кримінальної справи направлено Генеральному прокурору для організації проведення досудового розслідування.
Постановами слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 18.06.2022 та 14.09.2023 кримінальне провадження №42020000000000320, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2020 за ознаками кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України, закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Суд встановив, що накази від 02.08.2012 №293-ос та від 03.08.2012 №361-ос були предметом судового розгляду у справі №822/6267/15. 
Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.02.2016 у задоволенні позову про скасування цих наказів, поновлення позивача на військовій службі та виплату грошового забезпечення відмовлено. Зазначене судове рішення залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 та постановою Верховного Суду від 21.11.2018.
Після закриття кримінального провадження позивач 03.08.2022 звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою про поновлення на військовій службі. Листом від 05.09.2022 відповідач відмовив у задоволенні цього звернення, що стало підставою для звернення позивача до суду у справі №560/10276/22.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.12.2022 у справі №560/10276/22 позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Адміністрації Державної прикордонної служби України у задоволенні звернення ОСОБА_1 щодо поновлення на військовій службі в Державній прикордонній службі України, викладену у листі від 05.09.2022. Поновлено ОСОБА_1 на військовій службі в Державній прикордонній службі України на посаді рівнозначній - офіцера відділення протидії нелегальній міграції оперативно - розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із вимогами пункту 287 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України затверджене указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, з 11 квітня 2011 року. Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.04.2011 по 26.12.2022. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на військовій службі в Державній прикордонній службі України на посаді рівнозначній - офіцера відділення протидії нелегальній міграції оперативно - розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 та в частині стягнення з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023 рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволених позовних вимог та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано протиправною відмову Адміністрації Державної прикордонної служби України у поновленні ОСОБА_1 на військовій службі в Державній прикордонній службі України. Поновлено ОСОБА_1 на військовій службі в Державній прикордонній службі України з 03 серпня 2022 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 18.01.2024 у відкритті касаційного провадження відмовлено.
20.01.2026 позивач звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою, в якій просив зарахувати період з 11.04.2011 до 02.08.2022 включно до вислуги років, надати довідку про проходження військової служби із зазначенням відповідної вислуги років та витяг із послужного списку із відображенням спірного періоду.
Листом від 11.02.2026 №08/Л-948/2608 Адміністрація Державної прикордонної служби України відмовила у задоволенні заяви, посилаючись на те, що в період з 11.04.2011 до 02.08.2022 позивач був звільнений з військової служби, а не перебував у стані її призупинення. 
Не погоджуючись із цією відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правове регулювання проходження військової служби здійснюється Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі — Положення № 1115/2009), та іншими нормативно-правовими актами.
За змістом статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Частиною третьою статті 24 Закону № 2232-XII передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту «є» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час звільнення позивача) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.
Частиною другою статті 24 Закону № 2232-XII урегульовано окремий правовий стан -призупинення військової служби. 
Для військовослужбовців, стосовно яких ухвалено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких кримінальне провадження закрито відповідно до пунктів 1–3 частини першої статті 284 КПК України, військова служба та дія контракту продовжуються, а строк призупинення військової служби зараховується до відповідної вислуги років.
Отже, застосування цієї норми можливе лише за умови, що особа залишалася військовослужбовцем, а її військову службу було саме призупинено у встановленому порядку. 
Суд зазначає, що поняття «звільнення з військової служби» та «призупинення військової служби» мають різну юридичну природу і спричиняють різні правові наслідки.
Матеріалами справи підтверджено, що наказом від 02.08.2012 № 293-ос позивача звільнено з військової служби у запас у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, а наказом від 03.08.2012 № 361-ос виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 11.04.2011.
Зазначені накази не містять рішення про призупинення військової служби позивача. Інших наказів чи документів, відповідно до яких у період із 11.04.2011 до 02.08.2022 військова служба ОСОБА_1 була призупинена, матеріали справи не містять.
Законність наказів від 02.08.2012 № 293-ос та від 03.08.2012 № 361-ос була предметом судового розгляду у справі № 822/6267/15. 
Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.02.2016, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 та постановою Верховного Суду від 21.11.2018, у задоволенні вимог про скасування цих наказів, поновлення позивача на військовій службі та виплату грошового забезпечення відмовлено.
Таким чином, накази про звільнення позивача і виключення його зі списків особового складу не скасовані та не визнані протиправними.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній, господарській або цивільній справі, яке набрало законної сили, не доказуються під час розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Крім того, відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Тому під час розгляду цієї справи суд не вправі повторно вирішувати питання про законність наказів 2012 року або надавати спірному періоду правовий статус, несумісний із чинними судовими рішеннями.
Скасування в подальшому обвинувального вироку та закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, не спричинили автоматичного скасування наказів про звільнення позивача та виключення його зі списків особового складу.
Відповідно до пункту 287 Положення № 1115/2009 військовослужбовці, звільнені з військової служби у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у разі його скасування і закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю події або складу кримінального правопорушення за їх зверненням поновлюються на військовій службі.
Зміст цієї норми свідчить про те, що скасування обвинувального вироку та закриття кримінального провадження створюють для звільненої особи право звернутися із заявою про поновлення на військовій службі. 
Водночас пункт 287 Положення № 1115/2009 не встановлює автоматичного поновлення на службі з дати попереднього звільнення та не передбачає автоматичного зарахування всього часу перебування поза військовою службою до вислуги років.
Як встановлено постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023 у справі № 560/10276/22, позивач реалізував право на звернення щодо поновлення на військовій службі 03.08.2022. Саме із цієї дати суд апеляційної інстанції поновив ОСОБА_1 на військовій службі.
Суд апеляційної інстанції не поновив позивача на військовій службі з 11.04.2011 та не визнав протиправними чи нечинними накази про його звільнення і виключення зі списків особового складу. Постанова від 14.12.2023 набрала законної сили, а ухвалою Верховного Суду від 18.01.2024 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача відмовлено.
Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, остаточно визначено дату поновлення позивача на військовій службі - 03.08.2022.
Визнання в цій справі періоду з 11.04.2011 до 02.08.2022 періодом проходження або призупинення військової служби фактично означало б зміну встановленої судовим рішенням дати поновлення позивача та надання йому прав військовослужбовця за час, коли він відповідно до чинних наказів був звільнений зі служби. Така зміна наслідків судового рішення, що набрало законної сили, у межах розгляду нового позову є неприпустимою.
Пунктами 298 і 299 Положення № 1115/2009 передбачено поновлення на військовій службі осіб, незаконно звільнених із військової служби. Питання щодо грошового та матеріального забезпечення за час вимушеного прогулу і зарахування такого часу до вислуги років вирішується одночасно з поновленням незаконно звільненої особи на військовій службі.
Таким чином, необхідною умовою застосування наведених положень є встановлення незаконності звільнення.
Накази 2012 року про звільнення позивача та виключення його зі списків особового складу незаконними не визнавалися і не скасовувалися. Навпаки, їх законність підтверджена судовими рішеннями у справі № 822/6267/15.
У справі № 560/10276/22 протиправною визнано відмову відповідача від 05.09.2022 у поновленні позивача після його звернення, а не первинне звільнення позивача у 2012 році. Тому визнання протиправною відмови у поновленні не є тотожним визнанню незаконним звільнення, яке відбулося раніше, та не створює підстав для застосування пункту 299 Положення № 1115/2009 до всього періоду з 11.04.2011 до 02.08.2022.
Постанова про закриття кримінального провадження з реабілітуючої підстави підтверджує право позивача на поновлення відповідно до пункту 287 Положення № 1115/2009, яке було реалізовано шляхом поновлення його на військовій службі з 03.08.2022. Однак така постанова сама по собі не замінює рішення про скасування наказів про звільнення та не встановлює факту проходження або призупинення військової служби до дати поновлення.
Оскільки в період із 11.04.2011 до 02.08.2022 позивач відповідно до чинних наказів був звільнений із військової служби та виключений зі списків особового складу, а доказів призупинення його військової служби у встановленому законом порядку не надано, правові підстави для внесення цього періоду до довідки про проходження військової служби і послужного списку як періоду призупинення військової служби відсутні.
Щодо посилання відповідача на пункт 4 частини першої статті 238 КАС України суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України провадження підлягає закриттю лише за умови одночасної тотожності сторін, предмета та підстав позову. Відсутність хоча б однієї із цих ознак виключає можливість закриття провадження.
Хоча сторони у цій справі та справі №560/10276/22 є тими самими, предметом цього спору є відмова відповідача від 11.02.2026 №08/Л-948/2608, прийнята за новим зверненням позивача від 20.01.2026, а також вимоги про надання довідки і витягу з послужного списку. Оскільки зазначена відмова не була предметом розгляду у справі №560/10276/22, підстави для закриття провадження відсутні. 
Водночас обставини, встановлені рішеннями у справах №822/6267/15 та №560/10276/22, враховуються судом відповідно до частини четвертої статті 78 та статті 370 КАС України.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За правилами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Досліджені судом докази підтверджують, що відповідач, відмовляючи позивачу у відображенні періоду з 11.04.2011 до 02.08.2022 як періоду призупинення військової служби, діяв відповідно до чинних наказів про звільнення позивача, судового рішення про його поновлення лише з 03.08.2022 та вимог законодавства.
Позивачем не надано доказів існування наказу про призупинення його військової служби, судового рішення про скасування наказів 2012 року як протиправних або судового рішення про поновлення його на військовій службі з 11.04.2011.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що відмова Адміністрації Державної прикордонної служби України, викладена у листі від 11.02.2026 № 08/Л-948/2608 є правомірною. 
Інші доводи сторін не спростовують наведених висновків суду та не впливають на результат розгляду справи.
Підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії — відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач: | Адміністрація Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ,01001 , код ЄДРПОУ - 00034039)

Головуючий суддя | | П.І. Салюк