РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року, місто Звягель Житомирської області

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.
(Справа № 285/4510/26, провадження у справі № 2/0285/2869/26)
розглянув у судовому засідання у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Звягельської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-
встановив:
У липні 2026 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/9 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід (по лінії матері) ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 в рівних частинах по 1/3 стали дядько ОСОБА_5 , тітка ОСОБА_6 та його матір. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, після смерті якої також відкрилась спадщина, єдиним спадкоємцем якої став ОСОБА_5 . Трохи пізніше померла і матір позивача ОСОБА_7 . Її спадкоємцями стали позивач, його рідний брат та їх батько ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача. Позивач відмовився від прийняття спадщини після смерті батька, проте, залишився спадкоємцем після смерті матері. Відтак, позивач та його рідний брат ОСОБА_9 є єдиними спадкоємцями майна після смерті батьків: 1/9 та 2/9 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .
Як спадкоємець за законом, позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері до нотаріуса. Однак постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 . Крім того, спадкодавці не встигли оформити державну реєстрацію прав власності на будинок. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився надав заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини не повідомив. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. 
В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, і спадкоємцями які прийняли спадщину є, зокрема його донька ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , які прийняли спадщину є її чоловік ОСОБА_8 , якій помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_9 та позивач ОСОБА_1 , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01.07.2026 року №137/02-31.
Відповідно до технічного паспорту виготовленого 25.01.2016 року житловий будинок побудовано в 1956 р. Домоволодіння складається з житлового будинку, ганку, сараю, вбиральні, веранди, двох огорож, колодязя, фундаменту. 
Встановлено, що 03.10.1953 р. ОСОБА_4 уклав Договір на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, побудував житловий будинок та був зданий в експлуатацію, про що складено Акт про приймання індивідуального будинку від 16.05.1991 р.
У 1957 р. питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
Отже, за зазначеними Указом і постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.
Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.
Відповідно до п.п. 6, 7 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).
Зокрема, за пунктом 14 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом Новоград-Волинської міської ради акт про прийняття будинку в експлуатацію.
Відповідно до ч. 3. ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що власником житлового будинку АДРЕСА_2 був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), в тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.
Спадщина після смерті ОСОБА_4 , відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто під час дії ЦК УРСР.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.
Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Встановлено, що померла ОСОБА_3 , прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 (1/3 частин будинку) відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР, про що свідчить довідка приватного нотаріуса від 01.07.2026 р. №138/02-31.
Також встановлено, що після смерті матері ОСОБА_3 . cпадщину прийняли її чоловік та діти (по 1/9 частин будинку кожен), зокрема позивач ОСОБА_1 про що свідчить довідка приватного нотаріуса від 01.07.2026 р. №138/02-31.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Отже, з вищевстановлених обставин вбачається, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 ї, а позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 ..
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. 
Встановлено, що отримати свідоцтво про права на спадщину у встановленому законом порядку позивач не може, про що свідчить постанова приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області від 01.07.2026 р №137/02-31, згідно якої видати свідоцтво не можливо оскільки відсутній документа, який засвідчує право власності.
Таким чином, враховуючи вище викладне, а також те, що позивач іншим шляхом не має можливості оформити право на спадкове майно, оскільки відсутній документ, якій посвідчує право власності за спадкодавцем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В: 
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Звягельської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування – задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/9 ідеальні частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.
Повний текст рішення виготовлено 15 вересня 2026 року.

Головуючий