Справа №442/4314/26 
Провадження №2-о/442/377/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Медведика Л.О.,
за участю секретаря Далявської Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Волошин Світлана Петрівна, заінтересовані особи: приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Тепла Мар`яна Юріївна, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -
встановив:
Заявник звернулась до суду з заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким встановити факт останнього місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_1 з 30.07.1998р. до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Від її представника – адвоката Волошин С.П. надійшла заява про розгляд справи за відсутності заявника та її представника. Просила задоволити заяву.
Приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Тепла Мар`яна Юріївна в судове засідання не з`явилась. 
Від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Разом з тим вказала, що підтримує заяву своєї доньки та підтверджує той факт, що її батько, ОСОБА_3 , постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1 .
Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Матеріалами справи встановлено, щобатьки заявника, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 одружились 30.07.1998р., що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 від 30.07.1998 р.
З дня одруження батьки заявника ОСОБА_1 постійно проживали в квартирі АДРЕСА_1 разом з її бабусею, ОСОБА_5 та з рідною сестрою її мами, ОСОБА_6 .
Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , що видане 15.04.2005р. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 батько заявника, ОСОБА_3 помер, про що 06.02.2026р. складено відповідний актовий запис за № 07, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 06.02.2026р.
Після смерті ОСОБА_3 залишились кошти, що знаходяться на його рахунку в банку, у зв`язку з чим його донка ОСОБА_1 звернулась до Теплої М.Ю., приватного нотаріуса Дрогобицького нотаріального округу Львівської області із заявою про прийняття спадщини, що стало підставою для заведення нотаріусом спадкової справи № 28/2026, що вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі.
Інші спадкоємці першої черги, які б прийняли спадщину після смерті батька заявниці ОСОБА_3 , - відсутні. 
Листом за № 98/02-31 від 17.04.2026р. приватний нотаріус повідомила мене про те, що мені необхідно подати нотаріусу документи про останнє місце проживання спадкодавця ОСОБА_3 до дня його смерті, що є необхідним для підтвердження місця відкриття спадщини.
Як зазначає заявник, її батько ОСОБА_3 з 31.05.2005р. був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , а 07.12.2012р. був знятий з реєстрації, однак залишився проживати у цій квартирі до дня його смерті. Іншого місця проживання він не мав. 
Згідно даних будинкової книги ОСОБА_3 перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 з 30.05.2005р., що також підтверджує факт його проживання саме у м. Дрогобичі.
Отже, спадкодавець ОСОБА_3 постійно проживав з 30.07.1998р. і до дня його смерті в квартирі АДРЕСА_1 . Зокрема, факт його постійного проживання у згаданій квартирі з 30.07.1998р. і до дня смерті стверджується Актом про проживання особи без реєстрації за № 1 від 30.04.2026р., складений головою правління ОСББ «Равлик» на підставі свідчень сусідів ОСОБА_7 (квартира АДРЕСА_2 ), ОСОБА_8 (квартира АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_9 (квартира АДРЕСА_4 ), які можуть підтвердити дані обставини, допитані як свідки в суді. 
Факт постійного проживання ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 до дня його смерті, також підтверджується заявою ОСОБА_10 , яка є співвласником даної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.08.2023р., та з відома якої він проживав у вказаній квартирі.
Більше того, факт проживання ОСОБА_3 за вказаною адресою стверджується довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_3 , видана Дрогобицькою ДПА у Львівській області 
Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частини першої статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом статті 1216 ЦПК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичною особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України, передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
За змістом частини 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що і було зроблено заявником. 
Згідно частини 2 статті 66 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом України.
Нотаріус відповідно до вимог статті 69 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.
Відповідно до пп. 1.13 гл. 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України за № 296/5 від 22.02.2012р. місце відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання спадкодавця; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (рішення суду, документи, до яких вносились відомості про місце проживання тощо). Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
За змістом п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Згідно висновків Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17 провадження № 61-44149св18, зазначено, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 07.11.2018р. у справі № 336/709/18 провадження № 61-39374св18, а також у постанові від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц провадження № 61-15926св18, 
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно з пунктами 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК ( 435-15 ). Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.
При таких обставинах суд вважає, що встановлення даного юридичного факту не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 258, 263 – 265, 273, 315 - 319 ЦПК України, суд,-
вирішив:
Заяву задоволити.
Встановити факт останнього місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_1 з 30.07.1998 р. до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Суддя Медведик Л.О.