Справа № 541/2160/26
Номер провадження 2/541/1758/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
27 липня 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді  Вірченко О.М.,
за участю секретаря судового засідання Олешко Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним. 29 жовтня 2020 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 3455498. Відповідно до умов вказаного договору кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 6 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики.
П. 5 договору кредиту визначено, що цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Відповідно до п. 4.2. договору кредиту позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі.
ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 6 000,00 грн в строки, визначені умовами договору. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. 
У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № 3455498 від 29 жовтня 2020 року станом на 30 листопада 2021 року (дата відступлення права вимоги) має заборгованість 18 984,00 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом 6 000,00 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за весь час користування кредитними коштами 12 984,00 грн.
10 липня 2020 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 10072020.
Відповідно до п. 2.1 договору факторингу первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимог, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти. 
П. 1.1. договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги та передачі грошових коштів у розпорядження клієнта (ціна придбання) за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб.
30 листопада 2021 року між сторонами за договором факторингу було підписано реєстр прав вимоги № 120 за договором факторингу № 10072020, відповідно до якого право вимоги за договором позики № 3455498 від 29 жовтня 2020 року перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал».
У зв`язку із не виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором станом на 30 листопада 2021 року заборгованість становить 18 984,00 грн.
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 18 984,00 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглядати справу у його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився, направив відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 12 984,00 грн як таких, що нараховані за межами погодженого сторонами 30-денного строку кредитування (29 жовтня 2020 року - 28 листопада 2020 року) та суперечать обов`язковим правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду. Звернув увагу суду, що у наданому позивачем розрахунку заборгованості усі нарахування процентів відображені у графі «Проценти/Дебет», тоді як графа «Відсотки за понадстрокове користування» залишається порожньою, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення будь-якої суми процентів, нарахованих позивачем після 28 листопада 2020 року за будь якою договірною ставкою. У разі задоволення позовних вимог щодо стягнення основного боргу просив визначити обґрунтований розмір заборгованості відповідача, зарахувавши здійснені ним платежі у розмірі 8 248,20 грн відповідно до ст. 534 ЦК України в рахунок процентів за строк кредитування - 3 701,40 грн, далі - в рахунок тіла кредиту, що дає залишок основного боргу 1 453,20 грн; зменшити розмір витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем, до суми, що відповідає критеріям розумності, дійсності та необхідності, з урахуванням малозначності справи, шаблонного характеру позовної заяви та пропорційності до задоволеної частини вимог; судові витрати (судовий збір) розподілити пропорційно до розміру фактично задоволених позовних вимог (а.с. 120-125).
В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.
29 жовтня 2020 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 3455498, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн, зі строком позики 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована), знижена процентна ставка 0,59 %, процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки договору) 2,7% в день.
Договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису da176KtPAD, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу).
Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою позикодавцем, позичальник/відповідач, з яким укладено договір № 3455498 від 29 жовтня 2020 року, ідентифікований ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Одноразовий ідентифікатор: da176KtPAD. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 29 жовтня 2020 року 10:42, електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: domallexs@gmail.com.
Відповідно до листа ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 02 квітня 2024 № КД-0000141828/ТНПП, наданого на звернення ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», 29 жовтня 2020 року на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 перераховані грошові кошти в сумі 6 000,00 грн. 
У відповідності з розрахунком заборгованості за договором позики заборгованість відповідача станом на 30 листопада 2021 року становить 18 984,00,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 984,00 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за весь час користування кредитними коштами. Оплата клієнта, кешбек становить 8 248,20 грн, сплачені за період з 27 листопада 2020 року по 05 липня 2021 року. 
Відповідно до договору факторингу № 10072020 від 10 липня 2020 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено вказаний договір, за яким ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за плату та на умовах, визначених договором факторингу.
Відповідно витягу з реєстру боржників № 120 від 30 листопада 2021 року до договору факторингу № 10072020 від 10 липня 2020 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору від 29 жовтня 2020 року № 3455498, загальна сума заборгованості по якому становить 18 984,00 грн 00 коп. 
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за весь час користування кредитними коштами у розмірі 12 984,00 грн, які по факту є заборгованістю по процентам за понадстрокове користування кредитом, суд зазначає наступне.
В п. 6.5 правил надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», приєднаних до позовної заяви, зазначено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвосчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.
В розділі 7 правил зазначені умови продовження строку користування позикою, тобто умови пролонгації договору, в якому зазначено, що у разі, якщо позичальник не сплатив заборгованість в повному обсязі та/або не оформив пролонгацію, вважається що позичальник почав користуватися позикою понадстроково (п. 7.5 правил).
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач оформив пролонгацію договору, тобто вважається що він почав користуватися позикою понадстроково, а заборгованість в розмірі 12 984,00 грн - це заборгованість по процентам за понадстрокове користування кредитом. 
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Приписи ч.ч. 2,3 ст. ст. 6, ст. 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.
Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч.1 ст. 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак, останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.
Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим ст. 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (п. 6 ч. 1 вказаної статті). 
Виходячи з вищезазначеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 дійшла висновку про те, що домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі № 5017/1987/2012 зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).
У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (ст. 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.
Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.
Якщо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, неможливо встановити порядок проведення розрахунків між сторонами, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (висновки Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 753/8945/19).
ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» як юридичні особи, діяльність яких пов`язана з наданням фінансових послуг, є сильнішою стороною у цих правовідносинах, а тому тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь відповідача.
Як встановлено судом, за умовами договору позики від 29 жовтня 2020 року № 3455498, кредитодавець чи його правонаступник відповідно до ст. 1048 ЦК України мають право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 28 листопада 2020 року включно, а після закінчення строку кредитування у кредитодавця чи його правонаступника відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання вони мають право на стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
З огляду на зазначене, сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом стягненню з відповідача не підлягає.
Судом встановлено, що відповідач має заборгованість за договором позики № 3455498 від 29 жовтня 2020 року, яка складається із: заборгованості за основним боргом - 6 000,00 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за період з 29 жовтня 2020 року по 28 листопада 2020 року з урахуванням базової ставки 1,99 %, що становить 6 000,00 х 1,99 % х 31 = 3 701,40 грн.
З урахуванням фактично сплаченої суми в розмірі 8 248,20 грн, залишок обґрунтованої заборгованості становить 1 453,20 грн (9 701,40 - 8 248,20), яка підлягає стягненню з відповідача.
Крім того, позивач зазначає, що в п. 8.4 правил вказано, що якщо під час дії особливих умов виконання договору, встановлених для позичальника в рамках програми лояльності (у тому числі право сплати процентів акційних), позичальник порушить взяті на себе договірні зобов`язання, такі особливі умови виконання договору втрачають силу, що означає, що нараховані згідно умов договору проценти підлягають сплаті позичальником в повному об`ємі за весь період дії договору згідно умов договору і незалежно від пропонованих особливих умов програми лояльності. Однак, в п. 8.4 правил вказано, що реструктуризація позики неможлива, якщо товариство вже відступило права вимоги за договором позики третій особі або звернулось до суду для примусового стягнення заборгованості з позичальника.
Таким чином, позивач посилається на п. 8.4 правил кредитування, стверджуючи, що він регулює скасування умов програми лояльності (акційних процентів) у разі порушення зобов`язань позичальником. Фактично п. 8.4 правил, долученх до справи, містить зовсім інше положення, а саме - заборону на реструктуризацію боргу, якщо право вимоги вже відступлено третім особам або подано позов до суду. Позивач будує свої вимоги на нормі, якої фактично немає у наданій редакції правил.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Докази правомірності скасування пільгового періоду в матеріалах справи відсутні.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Водночас, згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Встановлено, що відповідач просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу та зазначив, що розмір гонорару адвоката, визначений стороною, є завищеним з огляду на складність справи та витрачений адвокатом час на надання правничої допомоги.
В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Позивачем до позовної заяви додано копії договору про надання правової допомоги № 02-24 від 01 липня 2024 року, додаткової угоди № 1/1 від 01 липня 2024 року до договору про надання правничої допомоги, акту № 45 прийому-передачі наданої правничої допомоги від 13 травня 2026 року, згідно яких витрати на правничу допомогу становлять 7 000 грн; платіжну інструкцію № 2076 від 14 травня 2026 року про оплату 210 000,00 грн, з яких 7 000 грн - за одну позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн не є співмірним із складністю справи, кількістю судових засідань, виконаними адвокатом роботами, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та підлягає зменшенню до 1 000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 203,80 грн (1453,20 х 2 662,40 / 18 984,00).
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд 
ухвалив:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», ЄДРПОУ 39992082, адреса: 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, рахунок: IBAN № НОМЕР_3 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» код банку 322001, за договором позики від 29 жовтня 2020 року № 3455498 заборгованість в розмірі 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) грн 20 коп., судовий збір в розмірі 203 (двісті три) грн 80 коп., а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: | | О. М. Вірченко