Справа № 746/206/26
3/746/96/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2026 року

Суддя Срібнянського районного суду Чернігівської області Нагорна Н.Г., при секретарі судового засідання Марченко О.Ю., за участі у режимі відеоконференції представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , – адвоката Матвієнка В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов з Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який працює у СТОВ «Батьківщина», 

за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), 
ВСТАНОВИВ:

13 травня 2026 року до Срібнянського районного суду Чернігівської області з Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області надійшов адміністративний матеріал про порушення ОСОБА_1 частини першої статті 130 КУпАП.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від
18 травня 2026 року справу передано до провадження судді Нагорної Н.Г.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 04 травня 2026 року серії ЕПР1 № 656808, 04 травня 2026 року об 11 год. 02 хв. у селі Побочіївка, на вул.Богдана Хмельницького, 89, водій ОСОБА_1 керував належним йому автомобілем «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням технічного приладу Alcotest Drager 6820. Результат огляду – 0,58 % проміле. Особа ОСОБА_1 встановлена на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху (далі – ПДР). Відповідальність за вказане правопорушення передбачена частиною першою статті 130 КУпАП. 

Справа судом до розгляду призначалась неодноразово, зокрема на 16 год. 30 хв. 02 червня 2026 року, однак 02 червня 2026 року розгляд справи було відкладено до 14 год. 30 хв.
18 червня 2026 року за заявою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв`язку з необхідністю отримання професійної правничої допомоги.

18 червня 2026 року розгляд справи відкладено до 07 липня 2026 року за клопотанням представника ОСОБА_1 – адвоката Матвієнка В.М., надано можливість представникові особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, підготувати необхідні клопотання та інше.

07 липня 2026 року розгляд справи відкладено до 16 липня 2026 року за клопотанням представника ОСОБА_1 – адвоката Матвієнка В.М.

16 липня 2026 року до суду надійшло клопотання представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , – адвоката Матвієнка В.М., про закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КупАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Клопотання мотивоване тим, що зупинка транспортного засобу відбулася без належних правових підстав (матеріали про вчинення правопорушення, яке було б підставою для зупинки автомобіля, відсутні, так як через затемнені вінка неможливо стверджувати чи був водій пристебнутий ременем безпеки під час руху чи ні, а на той момент, коли поліцейський
Підійшов до автомобіля, автомобіль уже не рухався). 

Адвокат ОСОБА_2 ставить під сумнів правомірність пропозиції поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки, на його думку, як видно з відеозапису, у водія не вбачається зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, а самі поліцейські не вказали на їх наявність та не зазначили, що такі мають місце.

Також адвокат вказує, що згідно з технічними характеристиками приладу «Drager Alkotest», границі допустимої похибки під час експлуатування приладу можуть складати +/ - 0,06 проміле - у діапазоні від 0 до 0,8 проміле.

Посилається на пункт 5 статті 8 Венської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, яким визначено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Адвокат вважає, що з урахуванням допустимої похибки під час експлуатації технічного приладу, вміст алкоголю у повітрі, що видихав ОСОБА_1 , не перевищував гранично допустиму норму, передбачену нормами міжнародного права.

ОСОБА_1 16 липня 2026 року в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надіслане судом поштове відправлення отримав 11 липня 2026 року.

16 липня 2026 року у судовому засіданні в режимі відеоконференції взяв участь представник ОСОБА_1 – адвокат Матвієнка В.М., який підтримав позицію, викладену у поданому до суду клопотанні, просив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення з мотивів, викладених у поданому до суду клопотанні. 

Додатково вказав, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, на його думку, проведено з порушенням визначеної законом процедури, зокрема у зв`язку з тим, що працівник поліції не надав можливості ОСОБА_1 перевірити герметичність упаковки мундштука, за допомогою якого було проведено огляд, а також, увімкнувши прилад Alcotest Drager 6820 та підготувавши його до проведення огляду, поліцейський лише повідомив про те, що прилад показує відсутність алкоголю, однак не продемонстрував екран приладу на камеру.

На прохання головуючого прокоментувати те, що його підзахисний, що зафіксовано на відеозаписі, доданому до протоколу про адміністративне правопорушення, визнає у розмові з посадовими особами Національної поліції, що вживав алкоголь, адвокат Матвієнко В.М. зазначив, що його підзахисний не вказує, коли саме він вживав алкоголь, не вказує, що таке відбулось саме у день складання протоколу. 

Ознайомившись із позицією представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов такого висновку.

У статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 251 КУпАП).

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2.9 (а) ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши безпосередньо у судовому засіданні та оцінивши докази у справі, а саме: 
- протокол про адміністративне правопорушення від 04 травня 2026 року серії ЕПР1 № 656808;
- чек газоаналізатора Alcotest Drager 6820 від 04 травня 2026 року (11 год. 06 хв.), результат огляду – 0,58 % проміле; 
- диск із записом відеофіксації, здійсненої працівником поліції; 
- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому ОСОБА_1 власноручно зазначив про згоду з результатами огляду;
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських апаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,

суд встановив, що 04 травня 2026 року об 11 год.02 хв. в селі Побочіївка на вул. Богдана Хмельницького, 89, водій ОСОБА_1 керував належним йому автомобілем «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням технічного приладу Alcotest Drager 6820. Результат огляду – 0,58 проміле. 

Встановивши вказане, суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі, які повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні. 

Спростовуючи доводи, якими представник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, аргументує необхідність закриття провадження щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд зазначає таке.

У поданому клопотанні адвокат стверджує, що поліцейськими неправомірно зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , оскільки зупинка транспортного засобу відбулася без належних правових підстав, а те, що ОСОБА_1 під час керування не використовував пасок безпеки адвокат не вважає достатньою підставою для зупинки, та стверджує, що такий факт поліцейському став відомий виключно після того, як він підійшов до автомобіля, коли автомобіль вже не рухався. На думку адвоката, під час руху автомобіля поліцейський не міг бачити, чи використовує водій пасок безпеки, оскільки вікна в автомобілі тоновані.

Суд не погоджується з доводами адвоката Матвієнка В.М. з огляду на таке.

Частина перша статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» містить вичерпний перелік випадків, коли поліцейський має право зупиняти транспортний засіб; кожна підстава потребує чіткої конкретизації. Узагальнені формулювання («перевірка», «профілактика», «на підставі закону») не відповідають вимогам цієї статті.

Відповідно до частини третьої цієї статті поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Отже, зупинивши транспортний засіб, поліцейський зобов`язаний повідомити водієві конкретну причину зупинки під час звернення до водія та зафіксувати її у матеріалах.

Як вбачається з відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, зупинивши автомобіль під керуванням ОСОБА_1 та підійшовши до автомобіля поліцейський, дотримуючись вимог частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», повідомив про те, що невикористання паска безпеки є порушенням ПДР. При цьому переднє вікно з водійського боку належного ОСОБА_1 автомобіля було відчинене, що давало змогу поліцейському ще до зупинки автомобіля встановити, що водій не пристебнутий паском безпеки. До того ж слід зазначити, що сам водій не заперечував, що керував автомобілем, не будучи пристебнутим паском безпеки.

Отже, доводи адвоката щодо неправомірності зупинки автомобіля і як наслідок, ураховуючи доктрину під умовною назвою «плоди отруйного дерева», відповідно до якої визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших, – неправомірність складання протоколу, спростовано викладеним вище.

Не погоджується суд і з доводами адвоката Матвієнка В.М. про те, що поліцейські не мали правових підстав для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, оскільки у особи, щодо якої складено протокол, відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, принаймні такі ознаки неможливо встановити шляхом перегляду запису відео фіксації, а якщо такі ознаки мали місце, поліцейські не вказали на їх наявність у водія, оскільки поліцейські повідомили водієві про наявність у нього характерного запаху алкоголю з порожнини рота. 

Щодо доводів про можливі порушення, яких припустились поліцейські при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема у зв`язку з тим, що працівник поліції не надав можливості ОСОБА_1 перевірити герметичність упаковки мундштука, за допомогою якого було проведено огляд, слід зазначити, що, як видно з відеозапису, працівник поліції пропонував ОСОБА_1 розпакувати мундштук, однак останній не відреагував на його пропозицію. Крім того, увімкнувши прилад Alcotest Drager 6820 та підготувавши його до проведення огляду, поліцейський не лише повідомив про те, що прилад показує відсутність алкоголю, а й продемонстрував екран приладу на камеру, однак вибрав невдалий ракурс і показники приладу не було видно, а також продемонстрував екран приладу ОСОБА_1 , який не висловив будь-яких заперечень.

Доводи адвоката про те, що з урахуванням допустимої похибки під час експлуатації технічного приладу Drager Alcotest 6820 вміст алкоголю у повітрі, що видихав ОСОБА_1 , не перевищував гранично допустиму норму, передбачену нормами міжнародного права, яка, як вказав сам адвокат із посиланням на пункт 5 статті 8 Венської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, у всіх випадках не повинна перевищувати 0,25 мг на літр повітря, що видихається, спростовуються шляхом арифметичних підрахунків.

Адвокат стверджує, що згідно з технічними характеристиками приладу Drager Alkotest 6820, границі допустимої похибки під час експлуатування приладу можуть складати +/- 0,06 проміле у діапазоні від 0,0 до 0,8 проміле, хоча доказів на підтвердження вказаного до клопотання не додає.

Припустивши, що допустима похибка газоаналізатора Drager Alcotest 6820 у діапазоні від 0,0 до 0,8 проміле дійсно становить +/- 0,06 проміле, у випадку, коли прилад показує 0,58 проміле, з урахуванням цієї похибки, реальний вміст алкоголю у видихуваному повітрі може знаходитися в межах від 0,52 до 0,64 проміле, що означає перевищення норми, оскільки допустима норма алкоголю у видихуваному повітрі для водіїв в Україні згідно з нормами національного законодавства становить 0,2 проміле, а згідно з нормами міжнародного права, як зазначено вище, – 0,25 проміле. 

Крім того, суд наголошує, що у розмові з посадовими особами Національної поліції ОСОБА_1 визнав, що вживав у цей день алкоголь, а саме повідомив поліцейським, що «випив дві чарки горілки», при цьому доводи адвоката про те, що його довіритель не вказав у розмові з поліцейськими, коли саме він вживав алкоголь, судом до уваги не беруться, оскільки не відповідають обставинам, встановленим на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Слід звернути увагу, що після проведення огляду на стан сп`яніння на місці, особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснено його право у разі незгоди з результатами огляду, пройти огляд у медичному закладі та запропоновано пройти такий огляд, на що ОСОБА_1 відповів відмовою, повідомив, що з результатом огляду згоден та не вбачає необхідності у проходженні огляду в медичному закладі.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з частиною другою статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність особи, судом не встановлено.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Зважаючи на викладене, з урахуванням матеріалів справи, особи правопорушника, ступеня його вини, обставин та характеру вчиненого правопорушення, його наслідків, на ОСОБА_1 слід накласти стягнення в межах санкції статті, за якою він притягується до відповідальності, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Крім того, відповідно до статті 40-1 КУпАП, пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, судовий збір у розмірі 665,60 грн. 

На підставі викладеного та керуючись пунктом 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», статтями 23, 33, 40-1, частиною першої статті 130, статтями 245, 251, 268, 283-285, 294 303 КУпАП, частиною четвертою статті 53 КК України, суддя –

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп., який слід стягнути на користь держави Україна, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. 

Штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження цієї постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 

У разі несплати правопорушником штрафу у п`ятнадцятиденний термін з дня вручення йому постанови, постанова надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби.

У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Срібнянський районний суд Чернігівської області особою, щодо якої її винесено, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Н.Г. Нагорна