П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/39378/24

Категорія 106030000 | Головуючий у суді І інстанції: Юхтенко Л.Р. час і місце ухвалення: письмове провадження,  м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

при секретарі | Вишневській А.В.

за участю сторін: |
представник позивача | Врона А.ВВ. (посвідчення; ордер)
представник відповідача | Ращенко Є.М. (посвідчення, витяг)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання наказів протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання наказів протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що відповідно до довідки № 4 від 19.07.2024 року, виданої КНП «Міська лікарня № 5» він знаходився на стаціонарному лікуванні з 01.07.2024 року по 19.07.2024 року та 19.07.2024 року у статусі «непрацездатний» був «направлений на реабілітацію». Згідно з виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3206/142, складеної КНП «Міська лікарня № 8» позивача було госпіталізовано 22.07.2024 року та виписано 09.08.2024 року. Також відповідно до довідки ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» № 5009 від 20.09.2024 позивач перебував у стаціонарі вказаної медичної установи з 09.09.2024 року по 20.09.2024 року, та відповідно до довідки № 26 від 11.10.2024 року позивача було звільнено від служби з 11.10.2024 року по 08.11.2024 року, відповідно до довідки № 29 від 08.11.2024 року – звільнено від служби з 09.11.2024 року по 15.11.2024 року. Позивач зазначив, що про обставини лікування він повідомляв заступника командира батальйону, чергового батальйону, інспектора з моніторингу батальйону, командира 3 роти 2 взводу 1 відділення та відділ кадрів. При цьому позивач наголошує на тому, що його не було ознайомлено із «Правилами внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області», затвердженого наказом ГУНП в області від 24.04.2023 року № 1000. Також позивач просить звернути увагу, що відповідачем не спростовані вищенаведені довідки про тимчасову непрацездатність, а підставою для застосування дисциплінарного стягнення лише відсутність позивача на службі 20 липня 2024 року, коли позивача було направлено на реабілітацію. Позивач наполягає на тому, що ним не було допущено порушень положень Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 року № 1000, які до позивача взагалі не доводилися. Крім того, позивач зазначає, що при звільненні з ним не було проведено повний розрахунок за невикористані дні відпустки, а також не виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019-2023 року, виходячи із грошового забезпечення без урахування індексації грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019-2023 року, виходячи із грошового забезпечення 6248,20 грн, з урахуванням індексації грошового забезпечення та з урахуванням здійснених виплат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, які суд першої інстанції залишив без задоволення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що про обставини лікування він повідомляв заступника командира батальйону, чергового батальйону, інспектора з моніторингу батальйону, командира 3 роти 2 взводу 1 відділення та відділ кадрів, у підтвердження чого Позивачем надались роздруківки листування, а тому незрозумілі є посилання суду першої інстанції на те, що Позивач нібито не виконав вимоги щодо повідомлення свого керівництва про перебування на лікарняному. При цьому, Позивач наголошував суду першої інстанції на тому, що його не було ознайомлено із «Правилами внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області», затвердженого наказом ГУНП в області від 24.04.2023 року № 1000 та низкою інших Наказів. Також, позивач зазначає, що акт відсутності на робочому місці не складався уповноваженими особами ГУНП в Одеській області. На адвокатський запит представника позивача відповідач зазначив, що журнали чергувань у БПОП (С) ГУНП в Одеській області за 20.07.2024 року та за липень 2024 року не формувались. 
Головним управлінням Національної поліції в Одеській області було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, відповідач зазначає, що наявність направлення на реабілітацію не звільняло апелянта від виконання ним 20.07.2024 своїх службових обов`язків. Відсутність позивача на службі не була належним чином підтверджена поважними причинами, а листка непрацездатності що підтверджував би наявність таких причин для невиходу на службу 20.07.2024 апелянтом не надано.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в поліції на посаді інспектора взводу № 2 роти № 3 Головного управління Національної поліції в Одеській області.
17.09.2024 року за вх. № 9707 на адресу начальника ГУНП в Одеській області надійшла доповідна записка командира БПОП (С) ГУНП в області від 13.09.2024 року вих. № 35/486 про можливе порушення дисципліни поліцейськими, у тому числі лейтенантом поліції ОСОБА_1 . 
Наказом ГУНП в Одеській області № 2432 від 19.09.2024 року призначено службове розслідування та затверджено склад дисциплінарної комісії. 
Наказом начальника ГУНП в Одеській області № 2540 від 02.10.2024 року продовжено строк службового розслідування. 
Під час проведення службового розслідування, члени дисциплінарної комісії, опитали керівника позивача – ОСОБА_2 , який повідомив, що ОСОБА_1 , безпідставно не прибув на службу 20.07.2024 року, про причини не виходу його та інше керівництво не повідомив, та не вжив жодних заходів щодо повідомлення керівництва БПОП (С) про медичний заклад де саме він проходив лікування, приблизний термін лікування.
За результатами службового розслідування складено висновок службового розслідування від 11.10.2024 року за результатами відомостей, викладених у доповідній записці командира БПОП (С) ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 від 13.09.2024 № 35/486.
У висновку зазначено, що в ході перевірки встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_1 призначений наказом ГУНП в області від 25.06.2024 № 949 о/с на посаду інспектора взводу № 2 роти № 3 БПОП (С) ГУНП в області, до виконання обов`язків не приступив у зв`язку з тим, що перебуває на лікарняному в період з 01.07.2024 року по теперішній час.
В той же час перевіркою встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_1 на лікарняному не перебував у період з 20.07.2024 року по 21.07.2024 року.
Встановлено, що вищезазначені працівники не повідомляли керівництво у письмовій формі (рапортом), засобами телефонного чи іншого зв`язку або іншим доступним способом про причини відсутності на роботі, зокрема про медичний заклад, де проходять лікування, приблизний термін лікування.
Позивач не надав пояснення в ході службового розслідування.
Під час службового розслідування було встановлено наявність дисциплінарного проступку в діяннях лейтенанта поліції ОСОБА_1 , що виразилося в особистій недисциплінованості, умисному недотриманні законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції, порушені Присяги працівника поліції, особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, не інформуванні керівництва БПОП (С) ГУНП в області у письмовій формі (рапортом) про медичний заклад, де проходить лікування, приблизний термін лікування, а також про причини своєї відсутності на роботі 20.07.2024 року.
Відповідно до п. 4 висновку службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку, що за грубе порушення службової дисципліни, вимог пп.1,2,4,5,13 ч. 3 ст.1, ч. 5 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пп. 1,2 ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 64 ЗУ «Про Національну поліцію», п. 4.1. Розділу 4 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000, що виразилося у невжитті заходів щодо повідомлення керівництва БПОП (С) ГУНП в області у письмовій формі (рапортом), засобами телефонного чи іншого зв`язку або іншим доступним способом про медичний заклад, де проходить лікування, приблизний термін лікування, а також безпідставній відсутності на службі 20.07.2024 до позивача запропоновано застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Пунктом 2 наказу ГУНП в Одеській області від 17.10.2024 року № 2664 «Про заходи дисциплінарного впливу» за грубе порушення службової дисципліни, вимог пп.1,24,5,13 ч. 3 ст.1, ч. 5 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пп. 1,2 ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 64 ЗУ «Про Національну поліцію», п. 4.1. Розділу 4 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000, що виразилося у невжитті заходів щодо повідомлення керівництва БПОП (С) ГУНП в області у письмовій формі (рапортом), засобами телефонного чи іншого зв`язку або іншим доступним способом про медичний заклад, де проходить лікування, приблизний термін лікування, а також безпідставній відсутності на службі 20.07.2024 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Відповідно до наказу ГУНП в Одеській області від 31.10.2024 року № 1763 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільненні зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), з 31.10.2024 року, установивши щомісячну премію за жовтень 2024 року в розмірі 0 %, виплатити грошову компенсацію за:
23 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік;
20 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік;
30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік;
16 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік;
30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік;
25 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 01 січня 2024 року до дня звільнення (а.с. 55, т.1).
Відповідно до довідки № 4 від 19.07.2024 року, виданої КНП «Міська лікарня № 5», позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 01.07.2024 року по 19.07.2024 року та 19.07.2024 року у статусі «непрацездатний» «направляється на реабілітацію» (а.с. 21, т.1).
Згідно з виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3206/142, складеної КНП «Міська лікарня № 8» позивача було госпіталізовано 22.07.2024 року та виписано 09.08.2024 року.
Також відповідно до довідки ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» № 5009 від 20.09.2024 позивач перебував у стаціонарі вказаної медичної установи з 09.09.2024 року по 20.09.2024 року, та відповідно до довідки № 26 від 11.10.2024 року позивача було звільнено від служби з 11.10.2024 року по 08.11.2024 року, відповідно до довідки № 29 від 08.11.2024 року – звільнено від служби з 09.11.2024 року по 15.11.2024 року.
Не погодившись із застосованим до позивача дисциплінарним стягненням позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що накладене дисциплінарне стягнення є співмірним із виявленим проступком позивача, та є необхідним засобом підтримання службової дисципліни, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління національної поліції України в Одеській області № 2664 від 17.10.2024 року «Про заходи дисциплінарного впливу» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та скасування наказу Головного управління НП в Одеській області № 1763 від 31.10.2024 про звільнення позивача зі служби в поліції. 
На підставі ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , а саме в частині позовних вимог, які суд першої інстанції залишив без задоволення.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №580-VIII).
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина перша та друга статті 19 Закону №580-VIII).
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII (далі, – Дисциплінарний статут).
Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).
Згідно з статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів (частина перша та друга статті 16 Дисциплінарного статуту).
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 19 Дисциплінарного статуту.
Так, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.
Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.
У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.
У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.
У разі повторного вчинення поліцейським незначного проступку з урахуванням його сумлінного ставлення до виконання обов`язків за посадою або нетривалого перебування на посаді (до трьох місяців) керівник може обмежитися раніше застосованим до такого поліцейського дисциплінарним стягненням.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893 (далі – Порядок № 893).
Згідно з розділом VI Порядку №893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості: дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для проведення службового розслідування; форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).
У разі залучення до проведення службового розслідування фахівців та представника поліцейського також зазначаються їх прізвища, ініціали та статуси у службовому розслідуванні.
В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.
В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні.
У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.
У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку; відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.
Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Вирішуючи спір, суд враховує, що обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: - чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; - чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; - чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; - чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
Аналогічні висновки неодноразово висловлювались Верховним Судом у своїх рішеннях та, зокрема, у постанові від 06 лютого 2020 року у справі № 826/1916/17.
Підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції стало грубе порушення службової дисципліни, вимог пп.1,2,4,5,13 ч. 3 ст.1, ч. 5 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пп. 1,2 ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 64 ЗУ «Про Національну поліцію», п. 4.1. Розділу 4 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000, що виразилося у невжитті заходів щодо повідомлення керівництва БПОП (С) ГУНП в області у письмовій формі (рапортом), засобами телефонного чи іншого зв`язку або іншим доступним способом про медичний заклад, де проходить лікування, приблизний термін лікування, а також безпідставній відсутності на службі 20.07.2024.
Своєю чергою позивач зазначає, що ним не було допущено порушень правил трудової дисципліни, він повідомляв керівництво про те, що він перебуває на лікарняному, із наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000, він не ознайомлений, та відповідно до довідки № 4 від 19.07.2024 року, виданої КНП «Міська лікарня № 5», він знаходився на стаціонарному лікуванні з 01.07.2024 року по 19.07.2024 року та 19.07.2024 року у статусі «непрацездатний» «направляється на реабілітацію» (а.с. 21, т.1).
Крім того, 19 липня 2024 року позивач звернувся згідно з електронного направлення на госпіталізацію до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» та згідно з Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3206/142, складеної Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня №8» Одеської міської ради Позивача було госпіталізовано 22 липня 2024 року та виписано 09 серпня 2024 року. 
Відповідно до п. 4.1. Розділу 4 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000, у разі відсутності на роботі працівник поліції невідкладно (але не пізніше однієї години) повідомляє свого безпосереднього керівника у письмовій формі (рапортом), засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом про причини відсутності на роботі, зокрема про медичний заклад, де проходить лікування, приблизний термін лікування. 
Так, матеріалами службового розслідування встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_1 призначений наказом ГУНП в області від 25.06.2024 № 949 о/с на посаду інспектора взводу № 2 роти № 3 БПОП (С) ГУНП в області, до виконання обов`язків не приступив у зв`язку з тим, що перебував на лікарняному в період з 01.07.2024 року по дату проведення службового розслідування.
Відповідачем ставиться в провину позивачу те, що в порушення п. 4.1. Розділу 4 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000, позивач не повідомив 01 липня 2024 року свого безпосереднього керівника – командира роти № 3 БПОП (С) ГУНП в області про причини відсутності на роботі, зокрема про медичний заклад, де проходить лікування, приблизний термін лікування.
Під час проведення службового розслідування, члени дисциплінарної комісії, опитали керівника позивача – ОСОБА_2 , який пояснив, що перебуває у займаній посаді - командира роти № 3 БПОП (С) ГУНП в області від 28.06.2024 року відповідно до наказу ГУНП в області № 983 о/с, в той же час на посаду інспектора взводу № 2 роти № 3 БПОП (С) ГУНП в області призначено лейтенанта поліції ОСОБА_1 . В період з часу з 01.07.2024 року по т.ч. вказаний співробітник перебуває на лікарняному. Щодо перебування на лікарняному ОСОБА_1 в період часу з 20.07.2024 по 21.07.2024 не відомо, на службі був відсутній.
Своєю чергою позивач наполягає на тому, що він повідомляв своє керівництво про перебування на лікарняному, надавши роздруківки з месенджеру.
Водночас представник відповідача зазначає, що з роздруківок, які надав ОСОБА_1 , наприклад з особою, яка названа «Саша Зам Ком Взво» не вбачається дата листування, з тексту переписки зрозуміло, що обговорюється період з 22.08.2024 року, хоча позивач лікується з 01.07.2024 року. Перша дата такого листування датується « 22 авг» і остання « 30 авг». Із переписки не вбачається дотримання вимог п. 4.1 правил, інформація надається не в повному об`ємі. Листування з іншими особами також ведеться не з початку лікування (01.07.2024 року), найраніше датоване « 18июля». Більше того, всі зазначені особи не є безпосереднім керівництвом ОСОБА_1 . 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем не надано докази повідомлення його безпосереднього керівника ОСОБА_2 про початок лікування, медичний заклад лікування та термін лікування саме 01 липня 2024 року, у перший день відсутності на роботі.
Отже, позивачем було порушено вимоги п. 4.1. Розділу 4 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000.
Щодо відсутності лейтенанта поліції ОСОБА_1 на робочому місці 20 липня 2024 року та не перебування на лікарняному у період з 20.07.2024 року по 21.07.2024 року, суд зазначає таке.
Згідно з п. 3.2. Розділу 3 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000, у зв`язку зі службовою (трудовою) необхідністю, зумовленою специфікою та особливостями діяльності поліції, письмовим наказом керівника може встановлюватися інший режим роботи відповідно до законодавства з обов`язковим затвердженням графіків несення служби (чергувань, роботи тощо).
У разі встановлення шестиденного робочого тижня, тривалість роботи у п`ятницю – з 09:00 до 18:15, а в суботу – з 09:00 до 17:00.
Як зазначив відповідач, для посади інспектора взводу № 2 роти № 3 БПОП (С) ГУНП в області, яку займав позивач, встановлено шестиденний робочий тиждень.
Таким чином, 20 липня 2024 року було робочим днем для позивача.
Водночас представник позивача зазначає, що позивач не був ознайомлений із наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000.
Так, відповідно до відомості про ознайомлення з наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000 напроти прізвища позивача зазначено «лікарн».
Відповідно до п. 3 розділу І дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема: 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 91 Закону України "Про Національну поліцію" особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських:
1) службу у святкові та вихідні дні;
2) службу позмінно;
3) службу з нерівномірним графіком;
4) службу в нічний час.
Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.
З огляду на викладене безпідставними є посилання апелянта, що його не було ознайомлено із «Правилами внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області», затвердженого наказом ГУНП в області від 24.04.2023 року № 1000 та низкою інших Наказів, оскільки останній повинен знати свої посадові (функціональні) обов`язки, до складу яких також входить й розпорядок робочого дня та робочого тижня.
Щодо доводів апелянта, що відповідно до довідки № 4 від 19.07.2024 року, виданої КНП «Міська лікарня № 5», позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 01.07.2024 року по 19.07.2024 року та 19.07.2024 року у статусі «непрацездатний» «направляється на реабілітацію» (а.с. 21, т.1), та 19 липня 2024 року позивач звернувся згідно з електронного направлення на госпіталізацію до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5», а тому, позивач правомірно не вийшов на службу 20 липня 2024 року, суд зазначає таке.
Так, відповідно до довідки № 4 від 19.07.2024 року, виданої КНП «Міська лікарня № 5» станом на 19.07.2024 року позивач був у статусі «непрацездатний» «направляється на реабілітацію» (а.с. 21, т.1).
Разом з цим, на реабілітацію позивача направлено з 22.07.2024 року, що підтверджується листом КНП «Міська лікарня № 8», та випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 3206/142, в якій зазначено, що ОСОБА_1 госпіталізований 22.07.2024 року. 
Таким чином, суду не надано документу, який би підтверджував непрацездатність ОСОБА_1 20.07.2024 року.
Факт оформлення 19 липня 2024 року електронного направлення позивача на госпіталізацію до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5», доводить намір позивача, але не є датою госпіталізації позивача.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем всебічно розглянуті всі документи та обставини стосовно факту неповідомлення позивачем свого безпосереднього керівника про його перебування на лікарняному негайно у перший день його непрацездатності та відсутності на роботі 20 липня 2024 і не повідомлення про причини відсутності на роботі у цей день, та відповідачем зроблений правильний висновок щодо порушення позивачем трудової дисципліни.
З урахуванням встановлених у справі обставин, суд вважає, обґрунтованими доводи представника ГУНП в Одеській області про те, що вчинений позивачем проступок під час дії воєнного стану на території України, з урахуванням особливостей проходження служби, несумісний з високим званням поліцейського.
Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним та дією (бездіяльністю) порушника дисципліни, свідоме допущення настання несприятливих наслідків унаслідок вчинення поліцейським певних дій чи бездіяльності.
Отже, позивач власними діями порушив Закон України "Про Національну поліцію", Дисциплінарний статут Національної поліції, Присягу на вірність Українському народові.
Як зазначалось вище, порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 19 Дисциплінарного статуту.
Відповідно до ч. 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Згідно з п.8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.
Відповідно до статті 1 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію", який набув чинності 07.11.2015 року (далі - Закон № 580-VIII), Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Таким чином, працівники поліції мають спеціальний статус, і приймаючи присягу працівника поліції позивач склав присягу "з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов?язки", тим самим взяв на себе підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні служби і яких вони повинні дотримуватися, де за порушення вимог Закону №580-VIII передбачена дисциплінарна відповідальність згідно Дисциплінарного статуту.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Таким чином, що накладене дисциплінарне стягнення є співмірним із виявленим проступком позивача, та є необхідним засобом підтримання службової дисципліни, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління національної поліції України в Одеській області № 2664 від 17.10.2024 року «Про заходи дисциплінарного впливу» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та скасування наказу Головного управління НП в Одеській області № 1763 від 31.10.2024 про звільнення позивача зі служби в поліції.
З огляду на викладене, відсутні правові підстави для задоволення решти позовних вимог про поновлення на роботі позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Щодо позовних вимог: стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь позивача грошову компенсацію за дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019-2023 року в сумі 144000 грн з урахуванням фактично сплаченої суми та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі визначеному Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 (далі, - Порядок № 260), виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. 
При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. 
Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.
При звільнені поліцейського зі служби в поліції розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню за надмірно нараховану частину щорічної відпустки, здійснюється, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримав поліцейський за дні щорічної відпустки.
Так, відповідно до наказу ГУНП в Одеській області від 31.10.2024 року № 1763 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільненні зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), з 31.10.2024 року, установивши щомісячну премію за жовтень 2024 року в розмірі 0 %, виплатити грошову компенсацію за:
23 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік;
20 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік;
30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік;
16 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік;
30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік;
25 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 01 січня 2024 року до дня звільнення (а.с. 55, т.1).
Так як в жовтні 2024 року ОСОБА_1 нараховане та сплачене грошове забезпечення з урахуванням премії в розмірі 17028,78 гривень, а потрібно було відповідно до наказу ГУНП в Одеській області від 31.10.2024 № 1763 о/с премію в розмірі 0%, то розмір премії за жовтень місяць 2024 року, яка нарахована та виплачена в жовтні у сумі 17028,78 грн, утримано в листопаді місяці 2024 року.
Отже, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за жовтень 2024 року, на яке позивач мав право, становить 6248,20 грн, відповідно, із цього розміру грошового забезпечення має бути обчислена компенсація за невикористані дні відпустки відповідно до п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260.
Посилання відповідача на виключення індексації із грошового забезпечення, як розрахункової величини компенсації за невикористані дні відпустки, є помилковими та відхиляються судом, з таких підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 94 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Згідно з ч. 5 ст. 94 Закону України “Про Національну поліцію”, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ “Про індексацію грошових доходів населення” (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 1282-ХІІ).
Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Сукупний аналіз наведених норм права доводять, що індексація входить до складу грошового забезпечення, а отже має бути врахована при обчисленні компенсації за невикористані дні відпустки.
Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь позивача грошову компенсацію за дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019-2023 року в сумі 144000 грн з урахуванням фактично сплаченої суми, оскільки на дату звільнення позивач мав право на грошове забезпечення в розмірі 6248,20 грн, із розміру якого має бути обчислена компенсація за невикористані дні відпустки відповідно до п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260.
Щодо позовних вимог: зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі визначеному Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, суд зазначає таке.
Так, відповідно до п. 13 розділу ІІ Порядку № 260 поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.
Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.
Відповідно до листа від 31.12.2024 року № 61.5.1/5564 сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 2 в період служби з 2023-2024 роках в СПД № 1 ВП № 4 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області з рапортами про надання матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивач не звертався (а.с. 115,т.1).
Своєю чергою позивачем не надано докази на спростування цим обставинам.
Тому, керуючись приписами п. 13 розділу ІІ Порядку № 260, з огляду на відсутність з боку позивача рапорту на виплату матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, суд доходить висновку, що такі позовні вимоги є безпідставними, недоведеними та не належать задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року по справі № 420/39378/24, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Повний текст Постанови складено – 28 липня 2026 року.

Суддя-доповідач | | Г.В. Семенюк
Судді | | А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький