ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" липня 2026 р. Справа№ 925/755/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гончарова С.А.
суддів: Сибіги О.М. 
Горбасенка П.В. 

за участю секретаря судового засідання Кузьмінської О.Р.,
за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 02.07.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області
на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 02.06.2026 
у справі № 925/755/26 (суддя – Чевгуз О.В.)
за заявою Уманської окружної прокуратури Черкаської області від 28.05.2026 про забезпечення позову
за позовом Уманської окружної прокуратури Черкаської області в інтересах держави в особі Уманської районної державної адміністрації 
до Жашківської міської ради
про повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 02.06.2026 відмовлено у задоволенні заяви Уманської окружної прокуратури Черкаської області від 28.05.2026 про забезпечення позову.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 10.06.2026 (згідно дати звернення до системи “Електронний суд”) Заступник керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 02.06.2026 у справі № 925/755/26, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 02.06.2026 у справі № 925/755/26 про відмову в задоволенні заяви заступника керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області про забезпечення позову у справі № 925/755/26 та постановити нове рішення, яким заяву заступника керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області про забезпечення позову задовольнити. 
Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що на даний час у Жашківській міській раді наявні документи щодо державної реєстрації земельних ділянок та розгляд цього питання може привести до затягуванні та ускладненню можливості прийняття судом законного рішення, а також утруднення його виконання в подальшому.
Прокурор вказує, що зареєстроване та не скасоване на даний час право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами 7120981200:01:001:1836, 7120981200:01:001:1837, 7120981200:01:001:1838, створює ризик незаконного вибуття з власності і володіння держави прав на земельні ділянки.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що існуюча можливість власника земельних ділянок відчужити їх, а також в подальшому вчинити дії, спрямовані на відчуження можливих прав на земельні ділянки, може також утруднити повернення землі, і призведе до неможливості ефективного захисту інтересу.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2026, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Сибіга О.М., Горбасенко П.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 02.06.2026 у справі № 925/755/26. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Заступника керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 02.06.2026 у справі № 925/755/26. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 02.07.2026.
У судове засідання, що відбулось 02.07.2026 з`явився прокурор надав свої пояснення щодо суті спору та просив задовольнити вимоги викладені в його процесуальних документах. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином згідно інформації наявній у системі «Електронний суд».
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Уманська окружна прокуратура Черкаської області в інтересах держави в особі Уманської районної державної адміністрації звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Жашківської міської ради про повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації права власності.
Разом з позовною заявою заступником керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій останній просить суд накласти арешт на земельні ділянки за кадастровими номерами 7120981200:01:001:1836, 7120981200:01:001:1837, 7120981200:01:001:1838, з одночасною забороною відповідачу та іншим особам вчиняти дії щодо поділу, об`єднання, зміни координат поворотних точок, меж, мір ліній по периметру, передачі їх у користування
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірні земельні ділянки зареєстровано за Жашківською міською радою. Остання за відсутності заходу забезпечення позову має правомочності їх поділу, об`єднання, передачі у користування, тощо. Тому заявник вважає, що є достатньо обґрунтованим припущення про вірогідність вчинення Жашківською міською радою зазначених дій з предметом спору, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав держави, і буде знівельоване значення судового рішення у випадку задоволення даного позову та зумовить необхідність подальшого звернення до суду з метою повернення майна.
Розглянувши апеляційну скаргу заступника Заступника керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом – ГПК України) передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 статті 137 ГПК України закріплено вичерпний перелік заходів забезпечення позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. 
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною вимогою. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статтей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має врахувати необхідність дотримання прав та інтересів відповідача задля дотримання балансу інтересів сторін.
В силу зазначеного вище та з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення поданої заяви про забезпечення позову з огляду на наступне.
Прокурором до заяви про забезпечення позову не надано доказів на підтвердження вчинення/ймовірність вчинення відповідачем дій, які в подальшому могли б унеможливити чи утруднити виконання даного рішення у разі задоволення позову.
Прокурором не доведено та не обґрунтовано, яким чином зареєстроване та не скасована на даний час право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами 7120981200:01:001:1836, 7120981200:01:001:1837, 7120981200:01:001:1838, створює ризик незаконного вибуття з власності і володіння держави прав на земельні ділянки, оскільки на теперешеній час відповідачем не вчинялось вказаних дій, а прокурором протилежного не не доведено.
Саме по собі володіння відповідачем спірними земельними ділянками стало підставою для звернення до суду з даним позовом, натомість таке володіння не свідчить про те, що рішення суду у випадку його задоволення не буде виконано в майбутньому в силу умисних дій відповідача.
Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що доводи на обґрунтування заяви про забезпечення позову є припущеннями Прокурора, які є не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами в силу чого суд не вбачає існування потенційної ймовірність ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в подальшому, зокрема з боку відповідача та як наслідок невжиття запобіжних заходів, що в своїй сукупності виключає можливість задоволення поданої Прокурором заяви.
Відповідно до частини 6 статті 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову у задоволенні заяви Заступника керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області про забезпечення позову у справі №925/755/26.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга заступника Заступника керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 02.06.2026 у справі №925/755/26 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 – 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області – залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 02.06.2026 у справі №925/755/26 - залишити без змін.
3. Судові витрати, за перегляд ухвали у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
4. Матеріали оскарження № 925/755/26 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 – 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 16.07.2026

Головуючий суддя С.А. Гончаров 

Судді О.М. Сибіга

П.В. Горбасенко