Справа № 297/1822/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2026 року м. Берегове 
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: 
головуючого ІЛЬТЬО І. І., 
при секретарі судового засідання Гарані О. А., 
за участю представника позивача ОСОБА_1 , прокурора Мацола Н.А., представника служби у справах дітей Ольховського В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Косонської сільської ради в особі органу опіки та піклування Берегівського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна,
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача ОСОБА_1 , в інтересах позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 , третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Косонської сільської ради в особі органу опіки та піклування Берегівського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Позов мотивований тим, що позивачка є рідною сестрою матері дитини - ОСОБА_4 . З 2024 року мати дитини хворіла на онкологічне захворювання. Через неналежне та агресивне ставлення відповідача до дружини й дитини позивачка орієнтовно у травні-червні 2024 року забрала сестру з дитиною до свого місця проживання у Чеській Республіці, де вони проживали близько року. У травні 2025 року вони повернулися в Україну та проживали у будинку сім`ї ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
У період тяжкої хвороби матері позивачка фактично взяла на себе повсякденний догляд за ОСОБА_6 , забезпечувала її проживання, харчування, виховання та відвідування закладу дошкільної освіти. ІНФОРМАЦІЯ_3 мати дитини померла. Відповідач тривалий час проживає за межами України, систематичного зв`язку з донькою не підтримує, її життям, здоров`ям, навчанням і розвитком не цікавиться, належної та регулярної матеріальної допомоги не надає, до України повернутися і забрати дитину не планує. На думку позивачки, така поведінка є свідомим ухиленням від виконання батьківських обов`язків.
Наказом служби у справах дітей Косоньської сільської ради від 29 травня 2026 року № 8 малолітню ОСОБА_6 взято на первинний облік як дитину, яка залишилася без батьківського піклування, а іншим наказом служби у справах дітей її тимчасово влаштовано в сім`ю рідної тітки ОСОБА_2 .
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 червня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено в порядку загального позовного провадження підготовче засідання в приміщенні Берегівського районного суду Закарпатської області.
27 липня 2026 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Косоньської сільської ради № 03-12/538, затверджений з урахуванням рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 16 липня 2026 року (протокол № 2), яким визнано доцільним позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Ухвалою Берегівського районного суду від Закарпатської області від 27 липня 2026 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у ньому та пояснив, щовідповідач протягом тривалого часу самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться її фізичним, духовним та моральним розвитком, не підтримує постійного спілкування, не відвідує навчальний заклад, не бере участі у вирішенні будь-яких питань, пов`язаних із життям дітей, у зв`язку із чим просив позбавити його батьківських прав. 
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомлений відповідно до вимог закону. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав.
Прокурор Берегівської окружної прокуратури Мацола Н.А. в судовому засіданні не заперечила щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його доньки, ОСОБА_6 . 
Представник служба у справах дітей Косонської сільської ради Берегівського району Закарпатської області Ольховський В.А. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо його доньки. 
За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Заслухавши думку учасників та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного. 
Згідно п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частиною першою статті 18 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що саме батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до статей 7, 141, 150, 155 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи проживають спільно. При цьому здійснення батьківських прав має ґрунтуватися насамперед на повазі до прав та інтересів дитини, а їх реалізація не може здійснюватися всупереч її інтересам.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав лише у разі ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Разом із тим наведена норма не підлягає формальному застосуванню лише з огляду на факт окремого проживання батька від дитини, нерегулярного спілкування або неналежного матеріального забезпечення. Для застосування такого крайнього заходу сімейно-правової відповідальності, суд повинен встановити сукупність обставин, які беззаперечно свідчать про свідоме, винне, тривале та безповоротне ухилення особи від виконання своїх батьківських обов`язків, що суперечить найкращим інтересам дитини.
Позбавлення батьківських прав є найбільш суворим заходом впливу на особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків. Наслідком його застосування є припинення особистих немайнових прав батька щодо дитини, а також інших прав, що випливають із факту батьківства. Саме тому такий захід може застосовуватися лише тоді, коли зміна поведінки батьків є фактично неможливою, а інтереси дитини об`єктивно потребують саме такого втручання держави.
Так, у рішенні у справі «Савіни проти України» ЄСПЛ наголосив, що втручання держави у сімейне життя шляхом розірвання правового зв`язку між батьками та дитиною повинно бути виправданим надзвичайно переконливими підставами, а національні суди зобов`язані ретельно перевірити, чи існувала менш інтенсивна форма захисту інтересів дитини.
У рішенні «Hunt v. Ukraine» Суд зазначив, що між інтересами батьків та інтересами дитини повинна існувати справедлива рівновага, однак перевага завжди надається найкращим інтересам дитини.
Крім того, у справі «Mamchur v. Ukraine» ЄСПЛ підкреслив, що розірвання сімейних зв`язків є виправданим лише тоді, коли вони фактично повністю втрачені та коли збереження юридичного статусу батьківства суперечить інтересам самої дитини.
Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 від 13.08.2020 року, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Мати дитини ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис про смерть № 254 від 19 травня 2026 року, серія свідоцтва НОМЕР_4 . Після смерті матері дитина фактично залишилася без належного батьківського піклування.
З висновку органу опіки та піклування Косоньської сільської ради № 03-12/538 від 27 липня 2026 року суд встановив, що відповідач тривалий час перебуває за межами України, зв`язку з донькою належним чином не підтримує, її здоров`ям і життям не цікавиться та матеріально не утримує. Під час відеозв`язку з начальником служби у справах дітей відповідач повідомив, що проживає в Угорщині в орендованому житлі, має роботу, з дитиною зв`язується дуже рідко, повертатися в Україну не планує. Посилаючись на надання допомоги, він не надав документів про переказ коштів. Орган опіки розцінив сукупність цих фактів як свідоме нехтування батьківськими обов`язками та визнав позбавлення батьківських прав доцільним.
Актом обстеження умов проживання встановлено, що малолітня ОСОБА_6 проживає разом із тіткою у двоповерховому будинку сім`ї ОСОБА_5 , який складається із шести житлових кімнат, двох кухонь, ванної кімнати, комори та коридору, забезпечений електро-, газо- і водопостачанням. Дитині виділено кімнату, забезпечену необхідними речами. Разом із ними проживають чоловік позивачки, їхня спільна дитина та мати чоловіка. Доказ підтверджує наявність стабільних і безпечних побутових умов для дитини.
Згідно довідки Свободянського закладу дошкільної освіти від 25 травня 2026 року встановлено, що саме ОСОБА_2 приводить дитину до закладу та забирає її. 
Відповідно до наказу служби у справах дітей Косоньської сільської ради від 29 травня 2026 року № 8 про взяття дитини на первинний облік та наказ про тимчасове влаштування ОСОБА_6 у сім`ю тітки підтверджують офіційне реагування органу опіки на відсутність батьківського піклування та законність перебування дитини в сім`ї позивачки до остаточного вирішення її правового статусу.
Згідно медичної виписки від 24 серпня 2026 року щодо ОСОБА_2 встановлено, що вона практично здорова, на диспансерному обліку у сімейного лікаря не перебуває та за останні п`ять років по медичну допомогу не зверталась. 
Довідкою ФОП ОСОБА_8 № 1 від 25 серпня 2026 року підтверджено, що ОСОБА_2 працює продавцем із 27 травня 2026 року та отримує заробітну плату. 
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач об`єктивно був позбавлений можливості спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, передавати кошти на її утримання, цікавитися станом здоров`я та освітою або звертатися до компетентних органів для визначення способу участі у вихованні. Навпаки, його власні пояснення органу опіки свідчать, що він працює та має житло, однак зв`язується з донькою дуже рідко й не планує повернення. Одиничний грошовий переказ у серпні 2025 року, на який посилається позивачка, не підтверджує систематичного виконання обов`язків упродовж тривалого часу.
Отже, невиконання відповідачем батьківських обов`язків має не випадковий або тимчасовий, а тривалий і системний характер. Відповідач усвідомлював свій статус батька, мав фактичну можливість підтримувати зв`язок та надавати допомогу, однак свідомо не вчиняв дій, необхідних для виховання й утримання дитини. Він не скористався правом подати відзив і докази на спростування позову, хоча процесуальна пасивність сама по собі не є підставою для задоволення позову.
Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави забезпечують дитині захист і піклування, необхідні для її благополуччя. За статтею 9 Конвенції розлучення дитини з батьками допускається, коли компетентні органи відповідно до закону визначають, що це необхідно в найкращих інтересах дитини.
Статтями 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 150 СК України, передбачено обов`язок батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її здібностей, поважати гідність дитини та готувати її до самостійного життя.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Ухилення має ґрунтуватися на винній, свідомій поведінці та може полягати, зокрема, у відсутності піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, неспілкуванні з нею в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, незабезпеченні харчування, медичного догляду й освіти та невиявленні інтересу до її внутрішнього світу.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом сімейно-правового впливу, тому суд повинен переконатися не лише у факті неналежного виконання обов`язків, а й у свідомому характері поведінки батька, оцінити її тривалість, причини, можливість зміни, ставлення до дитини та наслідки втручання для сімейних зв`язків. Формальна констатація окремого епізоду або сама по собі відсутність спільного проживання для такого висновку недостатні.
У цій справі сукупність встановлених обставин перевищує поріг звичайного недоліку у виконанні обов`язків. Після фактичного припинення спільного проживання у 2024 році відповідач не забезпечив регулярного особистого спілкування, емоційної підтримки, участі в дошкільному вихованні та належного утримання дитини. Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_3 він не вжив реальних заходів, щоб перебрати догляд за донькою або врегулювати участь у її житті, хоча саме тоді потреба дитини у батьківському піклуванні була особливо гострою. Його проживання за кордоном не звільняло від батьківських обов`язків і не перешкоджало регулярному дистанційному спілкуванню, фінансовій допомозі та взаємодії з органом опіки.
Суд бере до уваги право відповідача на повагу до сімейного життя, однак у конкретних обставинах переважними є потреби малолітньої ОСОБА_6 у безпеці, правовій визначеності та стабільному сімейному середовищі. Дитина втратила матір, тривалий час проживає з тіткою, яка фактично здійснює догляд, і висловила бажання залишатися з нею. Відсутні дані про сформований сталий емоційний зв`язок дитини з батьком або про реальний намір батька відновити належне виконання обов`язків. Тому позбавлення батьківських прав є пропорційним, необхідним і таким, що відповідає найкращим інтересам дитини.
ОСОБА_2 має право на звернення з цим позовом як особа, в сім`ї якої проживає дитина, відповідно до статті 165 СК України.
Відповідно до статей 243, 244 СК України, опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років і є сиротою або позбавлена батьківського піклування. Опікуном дитини може бути повнолітня дієздатна особа, яка дала на це згоду; при призначенні враховуються її особисті якості, здатність до виховання дитини, ставлення до неї та бажання самої дитини.
За частиною четвертою статті 60 ЦК України, якщо під час розгляду справи буде встановлено, що малолітня особа позбавлена батьківського піклування, суд встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає опікуна. Відповідно до статті 63 ЦК України опікуна призначають переважно з осіб, які перебувають у сімейних або родинних відносинах із підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними та можливості особи виконувати обов`язки опікуна.
Крім того, ОСОБА_2 є рідною тіткою дитини, фактично піклується про неї з 2024 року, забезпечила належні житлово-побутові умови, є повнолітньою, працевлаштованою та практично здоровою. Між нею і дитиною існує стійкий емоційний зв`язок; дитина бажає проживати з тіткою. Відомостей про обставини, передбачені статтею 212 СК України, які виключали б можливість бути опікуном, матеріали справи не містять.
Письмовий висновок органу опіки та піклування, матеріали обстеження, тимчасове влаштування дитини у сім`ю позивачки та підтримання органом опіки вимоги про призначення ОСОБА_2 опікуном, суд оцінює в сукупності як належне подання органу опіки в розумінні частини четвертої статті 60 ЦК України. Призначення позивачки опікуном збереже для дитини звичне сімейне середовище та забезпечить юридичну визначеність її представництва й захисту.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Косонської сільської ради в особі органу опіки та піклування Берегівського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, підлягає задоволенню в повному обсязі. 
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280, 284, 288, 289, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, ст. 122 п. 2 ч. 1 ст. 164, 165, 182, 183 Сімейного Кодексу України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

У Х В А Л И В: 
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Косонської сільської ради в особі органу опіки та піклування Берегівського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьківських прав щодо відносно його доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , опікуном малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Копію рішення надіслати Берегівському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя | | Іван ІЛЬТЬО