Справа № 345/7439/25 
Провадження № 22-ц/4808/1519/26 
Головуючий у 1 інстанції Сирко Й. Й. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді   Мальцевої Є.Є.,
суддів:    Девляшевського В.А., Максюти І.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калинюка Романа Степановича на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №4249578 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідачка підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 3 000.00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 10 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), яку відповідачем вказано особисто підчас укладання Договору. На пільговий строк 10 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2,5 % у день. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало та надало кредит в сумі 3 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. В подальшому, 26.07.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача. Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 4249578 від 27.12.2023 року заборгованість за кредитним договором становить 30 000 грн, яка складається з: 3 0000 грн- заборгованість за тілом кредиту, та суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором в розмірі 15975,00 грн у період з з 27.12.2023 року по 26.07.2024 року, суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ ‘УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ’ в розмірі – 11 025 грн.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 30000 грн, яка складається: 3 0000 грн- заборгованість за тілом кредиту, та суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором в розмірі 15975,00 грн у період з з 27.12.2023 року по 26.07.2024 року, суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ ‘УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ’ в розмірі – 11 025 грн та судовий збір. В порядку частин десятої, одинадцятої ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) – s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С – сума основного боргу; 3 – 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 – кількість днів у році; Дн. – кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з ОСОБА_1 . Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Українські фінансові операції» суму заборгованості в розмірі 13 500,00 грн за кредитним договором № 4249578 від 27.12.2023, з яких 3 000,00 грн. - сума боргу за основною сумою кредиту, 10 500,00 грн. - заборгованість за нарахованими, але не сплаченими процентами.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Українські фінансові операції» 1 090,08 грн. сплаченого при поданні позовної заяви судового збору та 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Калинюк Р. С. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що 27.12.2023 року, внаслідок шахрайських дій невідомих осіб та несанкціонованого доступу до рахунку Відповідачки, відбулося укладення кредитних договорів та викрадення грошових коштів на загальну суму 7 478 грн з розрахункового рахунку відкрито в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». При вирішенні питання про стягнення заборгованості за відсотками суд не врахував, що вказаний розмір процентів є неспівмірним із тілом кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування коштами. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. 
Суд не навів мотивів стягнення заборгованості за відсотками, яка нарахована на підставі несправедливих умов договору. 
Крім того, вважає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, міг обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Просить скасувати рішення і відмовити в задоволенні позову. 

20 липня 2026 року представник ТзОВ «Українські фінансові операції» Лисенко Д.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Вказує, що твердження апелянта про те, що 27.12.2023 року, внаслідок шахрайських дій невідомих осіб та несанкціонованого доступу до рахунку Відповідачки, відбулося укладення кредитних договорів є спробою уникнути майнової відповідальності, оскільки не підтверджено належними доказами. ОСОБА_1 не заперечує факт надходження на її банківський рахунок кредитних коштів від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в сумі 3 000,00 грн, хоча й стверджує про нібито укладення від її імені кредитного договору від 27.12.2023 сторонніми особами. Також ОСОБА_1 не відносить ся до категорії осіб, які мають пільги щодо не нарахування відсотків за кредитом. Посилання апелянтки на правову позицію Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 не мають значення для даної справи, оскільки стосуються інших правовідносин. 

20 липня 2026 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» через систему «Електронний суд» подав клопотання про зупинення провадження у справі. Заява мотивована тим, що на розгляді Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду перебуває цивільна справа № 552/672/23 (провадження № 61- 4595сво25), правовідносини в якій подібні тим, з приводу яких виник спір у цій справі, при цьому і апелянт у даній справі також наголошує на несправедливості умов кредитного договору.
Просить зупинити апеляційне провадження у справі №345/7439/25 до завершення касаційного провадження Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у справі №552/672/23.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч.1 ст.369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.3 ст.369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 30 000 грн., не перебільшує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 99 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону. 
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачка уклала електронний договір № 4249578 від 27.12.2023 із ТзОВ «ЛІНЕУРА Україна» шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора (відомості з системи «Електронний суд»).
Відповідно до п.1.2 договорів,на умовах, встановлених договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 5000,00 гривень (п.1.2 Основного договору).
Згідно з п.1.3 основного договору, строк кредиту 360 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього договору.
Тип процентної ставки - фіксована (п.1.4. основного кредитного договору). Стандартна процентна ставка становить 2,50% в день.
Як вбачається з п.1.8. основного договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.
Відповідно до п.5.1 Основного договору, Товариство має право вимагати від споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших обов`язків, встановлених договором. 
Відповідно до п.9.9 Основного договору, підписуючи цей договір, споживач підтверджує, зокрема, що перед укладенням цього договору йому в чіткій та зрозумілій формі надана інформація за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Грошові кошти в сумі 3 000,00 грн. перераховані на банківську платіжну картку відповідача (маска картки № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТзОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ СИСТЕМИ».
Згідно з розрахунками первісного кредитора ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» проценти за користування кредитними коштами нараховані відповідачу за період з 27.12.2023 до 05.01.2024 за зниженою процентною ставкою у розмірі 0,30 грн. за один день від залишку неповернутої суми кредиту, що сумарно склало 3,0 грн. за 10-ть перших днів кредитного договору. 
У період часу з 06.01.2024 до 26.07.2024 первісним кредитором до відступлення своїх вимоги на користь Товариства нараховано позичальнику 15 95,00 грн. процентів за стандартною процентною ставкою 2,5% за один день від залишку неповернутої суми. 
Після відступлення 26.07.2024 за договором факторингу № 26/07/2024 своїх прав первісним кредитором позивачу в цій справі, нарахування процентів за період з 27.07.2024 до 20.12.2024 із розрахунку стандартної процентної ставки в межах погодженого сторонами договору строку кредитування склало 11 025,00 грн., що відображається у письмовому розрахунку, який додано до позовної заяви.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що не може у повному обсязі погодитися із розрахованою первісним кредитором і Товариством сумою процентів відповідачу за кредитним договором 27.12.2023 за ставкою 2,50% за один день користування коштами, адже відповідно до приписів ч.5 ст.8 у чинній з 24.12.2023 редакції Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15.11.2016 максимальний розмір денної процентної ставки за споживчими кредитами не може перевищувати 1%. Процентна ставка за споживчим кредитом є істотною умовою договору. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними, тобто недійсним в силу цього закону. Після перерахунку належна до стягнення з відповідача сума процентів становитиме 10500,00 грн. (360-10=350х30=10 500,00 грн.), натомість первісним кредитором і Товариством протиправно нараховано позичальнику до сплати 26 997,00 грн. (15975,00+11025,00).
В позовній заяві Товариство просить також у порядку ч.10-11 ст. 265 ЦПК України зазначити в рішення суду про стягнення боргу з відповідача щодо нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Під відсотками або пенею позивач розуміє винятково інфляційні втрати та проценти річних згідно з приписами ст.625 ЦК України.
Однак суд зазначає, що в судовому рішенні за позовом Товариства до ОСОБА_1 не досліджувалися та не жодним чином не вирішувалися питання про стягнення з відповідача коштів за прострочення виконання грошових зобов`язань відповідно до зазначеної вище норми матеріального закону. До того ж, у тексті заявленого позову відсутнє обґрунтування за даного приводу, а можливість застосування відповідних положень ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду і має здійснюватися з додержанням вимог законодавства України. Відтак, правових підстав для задоволення прохання позивача у цій частині немає, що не впливає на обсяг позовних вимог, які задовольняються судом.

Перевіривши справу, колегія приходить до наступного висновку. 

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У справі, яка переглядається, встановлено, що 27.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4249578 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачці надано кредитні кошти у розмірі 3000 грн строком на 360 днів.
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет www.credat7.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Стандартна процентна ставка за користування кредитом відповідно до 1.4.1. договору становить 2,5% в день.
Згідно з розрахунком позивача заборгованість за кредитним договором, проценти за користування кредитом нараховувалися за відсотковою ставкою в розмірі 2,5% у період з 06.01.2024 по 26.07.2024. Загальна сума нарахованих відсотків становить 27 000 грн (15975 відсотки нараховані первісним кредитором + 11025 грн нараховані позивачем за 147 календарних дні).

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Кредитний договір № 4249578 укладений 27.12.2023 строком 360 днів. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до вказаних правовідносин зазначеного вище закону.
Розрахунок заборгованості по відсоткам, здійснений судом та висновок суду про те, що розмір заборгованості відповідачки за процентами згідно з кредитним договором № 4249578 укладений 27.12.2023 становить 10500,00 грн. (360-10=350х30=10 500,00 грн, є вірним,обґрунтованим та відповідає вимогам Закону.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про несправедливі умови нарахування відсотків, оскільки ураховуючи умови укладеного договору, погоджений розмір процентів, положення Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", а також те, що відповідачка на повернення кредиту не внесла жодного платежу, колегія суддів не вбачає підстав вважати проценти в сумі 10500 грн такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів або порушують принцип рівності сторін договору.
Між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов отриманого ОСОБА_1 кредиту. Розмір та порядок їх нарахування були визначені в умовах договору та в паспорті споживчого кредиту, з яким відповідачка ознайомилась та підписала.

Стосовно заявленого позивачем клопотання про зупинення провадження у справі до завершення касаційного провадження Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у справі №552/672/23, колегія суддів зазначає наступне. 

Відповідно до п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Отже, за змістом вказаних норм цивільного процесуального права зупинення провадження з передбачених п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України підстав є необхідністю для суду з`ясувати актуальні правові висновки касаційного суду щодо змісту відповідних норм права в ситуації, коли за релевантних обставин справи ці висновки є необхідними для ухвалення судом рішення у справі у світлі вимог ст.ст.2, 11, 263 ЦПК України.
У справі № 552/672/23 (провадження № 61-4595сво25), яка передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду вирішенню підлягає питання чи може суд з власної ініціативи давати оцінку справедливості тим чи іншим умовам кредитного договору та змінювати на цій підставі розмір нарахованих процентів без заявлення відповідних позовних вимог стороною договору.
При цьому у справі йдеться про умови кредитного договору, укладеного в травні 2021 року, за умовами якого кредит видавався на 15 днів, але відсотки нараховувалися у збільшеному розмірі кожні 15 днів протягом року у випадку порушення строку повернення кредиту в орієнтовний строк. 
У справі, яка перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні виходив з умов договору, який складає 360 днів, при цьому відсотки нараховувалися в розмірі 0,01 відсоток за день протягом пільгового періоду 10 днів, що є індивідуальною знижкою, яка діє тільки протягом пільгового періоду за умови часткового дострокового повернення кредиту, а потім діє стандартна ставка 2,5 % в день до кінця строку договору, що не є заміною кредитної ставки як відповідальність за порушення умов договору (п.1.4-1.4.2 договору). Отже, в справі, що переглядається, інші правовідносини, які не є тотожні тим, що у справі №552/672/23. Суд першої інстанції врахував вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, яким доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5 і встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Тому суд саме у відповідності до вимог закону встановив розмір заборгованості за відсотками, яка виникла внаслідок укладення відповідачкою кредитного договору на 360 днів, який вона погодила, більш того, була ознайомлена із орієнтовною загальною вартістю кредиту за стандартною ставкою на весь строк кредитування (п.1.6-1.6.2 договору), про що свідчить її підпис в договорі і додатках до нього. 
Крім того, суд першої інстанції не давав оцінку справедливості умовам кредитного договору та не зменшував на цій підставі розмір нарахованих процентів.
З огляду на викладене, оскільки відсутні правові підстави для зупинення провадження у даній справі, клопотання ТОВ «Українські фінансові операції» про зупинення апеляційного провадження не підлягає задоволенню. 

Апеляційний суд також не вважає слушними доводи апеляційної скарги про помилкове незастосування до даних відносин Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідачкою не підтверджено виникнення пільг у кредитних зобов`язаннях, визначених у ч.15 ст.14 вказаного закону. 
При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції апеляційним судом залишено без змін, апеляційна скарга без задоволення, відсутні підстави для розподілу судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст. 252, 367, 368, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калинюка Романа Степановича залишити без задоволення.
Заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2026 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 01 вересня 2026 року.
Судді       Є.Є. Мальцева
В.А.Девляшевський
І.О. Максюта