Справа № 199/14461/25
(2/199/1337/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

10.08.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі головуючого – судді Авраменка А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, –

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 31 березня 2019 року між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та відповідачем було укладено в електронній формі договір позики №65956, за умовами якого відповідач отримала позику в розмірі 5000 гривень, зобов`язавшись повернути її, а також сплатити проценти та комісійну винагороду у порядку, строки та на умовах, визначених договором позики. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 5000 гривень на зазначений нею картковий рахунок через надавача платіжних послуг ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС». Посилаючись на те, що відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на день звернення до суду утворилась заборгованість у загальному розмірі 24959,50 гривень, з яких: 5000 гривень – заборгованість за тілом позики, 19959,50 гривень – заборгованість за процентами та комісією за користування позикою, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 23 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 31 березня 2019 року між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено договір позики №65956 в електронній формі, за умовами якого відповідач отримала позику в розмірі 5000 гривень, зобов`язавшись повернути її, а також сплатити проценти та комісійну винагороду відповідно до умов договору. Згідно з умовами договору стандартна процентна ставка становить 0,01 % на день, розмір комісії – 1,9 %, а у випадку прострочення терміну платежу встановлено підвищену комісійну винагороду у розмірі 3,0 %. Договір укладено шляхом прийняття відповідачем пропозиції (оферти) позикодавця за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач виконав свої зобов`язання за договором та перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 5000 гривень на зазначений нею картковий рахунок через надавача платіжних послуг ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», що підтверджується копією договору позики та довідкою платіжного оператора. Відповідно до пункту 1.1.5 строк повернення позики (термін платежу): 29 квітня 2019 року. Умовами додаткової угоди №1 до Договору позики №65956 від 31 березня 2019 року змінено графік платежів та продовжено строк повернення коштів до 29 травня 2019 року, однак доказів подальшої пролонгації сторонами строку позики у матеріалах справи відсутні. 
Із матеріалів цивільної справи судом також встановлено, що на відміну від позикодавця позичальник належним чином свої договірні зобов`язання за договором позики №65956 від 31 березня 2019 року не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на дату звернення до суду становить 24959,50 гривень, з яких: 5000 гривень – заборгованість за тілом позики, 19959,50 гривень – заборгованість за процентами та комісією за користування позикою, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем.
Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є договір позики (ст.1046 ЦК України).
Нормою ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми.
За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Положеннями ст.3 ч.1 п.5 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Нормами ч.ч.3-6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Нормою ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 3 ч.1 п.п.6, 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Частинами 12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Частиною 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства.
Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.
Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Аналізуючи встановлені на підставі досліджених доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договором позики №65956 від 31 березня 2019 року, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт укладення між сторонами зазначеного договору в електронній формі із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання відповідачу грошових коштів у сумі 5000,00 гривень та невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо їх повернення, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості, а у позивача – права вимагати її погашення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають частковому задоволенню – шляхом зменшення заявленої до стягнення заборгованості за процентами та комісією за користування позикою з 19959,50 гривень до 1899,50 гривень, з яких: 1885,00 гривень – проценти за користування позикою, 14,50 гривень – комісія. Частковість задоволення позовних вимог зумовлена тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів правомірності нарахування позивачем процентів та комісії після спливу продовженого додатковою угодою від 30 квітня 2019 року строку користування позикою. Такий продовжений строк користування позикою сплив ще 29 травня 2019 року, в той час як позикодавець згідно поданого суду розрахунку заборгованості продовжив нарахування процентів та комісії до 25 вересня 2019 року.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись статтями 133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат у справі та результат її розгляду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір у розмірі 668,42 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1379,66 гривень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 202, 205, 207, 526, 530, 541, 543, 610-612, 626, 639, 525, 629, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» (код ЄДРПОУ 41229318; адреса місцезнаходження: 01054, місто Київ, вулиця В`ячеслава Липинського, будинок 10/1) заборгованість за договором позики №65956 від 31 березня 2019 року у загальному розмірі 6899,50 гривень, з яких: 5000,00 гривень – заборгованість за тілом позики, 1885,00 гривень – заборгованість за процентами за користування позикою, 14,50 гривень – комісія.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» (код ЄДРПОУ 41229318; адреса місцезнаходження: 01054, місто Київ, вулиця В`ячеслава Липинського, будинок 10/1) судовий збір у розмірі 668,42 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1379,66 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко