Єдиний унікальний номер 205/6937/26
Номер провадження 2/205/4783/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2026 року місто Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Дорошенко Г.В.,
за участю секретаря судового засідання Копич В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 26.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 102844140, згідно з умовами якого відповідач отримала 10000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісія і проценти за користування кредитом у строк встановлений договором. 
28.02.2024 року між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»було укладено договір № 105-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 102844140. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» наділено правом вимоги до Відповідача за кредитним договором № 102844140.
Сума заборгованості відповідача становить 36080 грн, відповідно до виписки з особового рахунку, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 10000 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків – 24180 грн; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту – 1900 грн.
Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих.№23402059/4109 від 29.12.2025, проте станом на день подання позову заборгованість відповідачем не погашена.
Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 102844140 від 26.10.2023 року у розмірі 36080 грн та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 02.06.2026 відкрито провадження у даній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 та про надходження на рахунок банківської картки № НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 10000 грн у період з 26.10.2023 по 31.10.2023 року.
15.06.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що позивач на момент подання позову не надав належних та допустимих доказів фактичного зарахування кредитних коштів на її рахунок, а саме по собі платіжне доручення не є підтвердженням отримання грошей. Відповідач наголошує, що факт подання позивачем клопотання про витребування банківської інформації вже після відкриття провадження свідчить про неповноту доказової бази. Також ОСОБА_1 ставить під сумнів правомірність переходу права вимоги до позивача, вказуючи на шаблонний характер наданих актів та реєстрів, які не містять конкретизації щодо її кредитного договору. Крім того, вона зазначає, що наданий витяг з Реєстру боржників складений у новій редакції 2025 року, хоча договір факторингу датований 2024 роком, що викликає сумніви у достовірності передачі права вимоги саме щодо неї. Окрему увагу відповідач звертає на суперечності в документах позивача стосовно строку кредитування, де одночасно вказуються терміни у 15 та 105 днів, що безпосередньо впливає на правомірність нарахування відсотків за межами первісно погодженого строку. Нараховану суму відсотків у розмірі 24 180 грн вона вважає необґрунтованою та несправедливою через надмірну ставку 2,5% на день, зауважуючи, що позивачем не надано детального та зрозумілого розрахунку. Вимогу про стягнення комісії у розмірі 1 900 грн відповідач вважає безпідставною, оскільки не доведено факт надання будь-яких послуг за цю суму та її відповідність законодавству про споживче кредитування. Щодо витрат на правничу допомогу у сумі 8 000 грн, ОСОБА_1 зазначає про їх неспівмірність зі складністю справи, яка є типовою, та вказує на шаблонний характер позовної заяви, що не потребувала значних інтелектуальних зусиль. У подальших запереченнях відповідач додатково підкреслила, що навіть у разі підтвердження банком перерахування коштів, позивач має довести, що платником був саме первісний кредитор і оплата стосувалася саме спірного договору.
23.06.2026 представником позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» адвокатом Усенком М.І. через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якому позивач наполягає на повному задоволенні позовних вимог, вважаючи їх обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Позивач вказує, що 26.10.2023 між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора, що згідно із законодавством прирівнюється до власноручного підпису. Щодо доводів про неотримання коштів, представник позивача зазначає, що факт перерахування 10000 грн на картковий рахунок ОСОБА_1 підтверджується платіжним дорученням №75241817 від 26.10.2023, а відповідач, зі свого боку, не надала доказів того, що вказаний у договорі рахунок їй не належить. Правомірність набуття права вимоги позивач обґрунтовує договором відступлення права вимоги № 105-МЛ/Т від 28.02.2024 та витягом з Реєстру боржників, зазначаючи, що заміна кредитора у зобов`язанні не потребує згоди боржника, якщо інше не встановлено договором. Стосовно розрахунку заборгованості, позивач зазначає, що сума у 36080 грн, яка включає 10000 грн тіла кредиту, 24180 грн відсотків та 1900 грн комісії, повністю відповідає погодженим сторонами умовам договору, де встановлено строк кредитування 105 днів (15 днів пільгового та 90 днів поточного періоду) та відповідні відсоткові ставки. Позивач наголошує, що нарахування комісії за надання кредиту є законним і передбаченим Законом України «Про споживче кредитування» як плата за організацію надання фінансової послуги. Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн, представник позивача вважає їх співмірними та обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються договором, ордером та детальним описом виконаних робіт, які включають не лише складання позову, а й супровід справи та підготовку процесуальних документів.
26.06.2026 на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла витребувана судом інформація, а саме банком повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ). Банком повідомлено, що по вказаному рахунку було зарахування коштів на суму 10000 грн за період з 26.10.2023-31.10.2023.
07.07.2026 від відповідача ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач наполягає на відсутності законних підстав для задоволення позову, оскільки наведені позивачем доводи не підтверджуються належними доказами. Зокрема, відповідач зазначає, що сам по собі факт надходження певної суми коштів на банківський рахунок не є беззаперечним доказом виконання зобов`язань саме кредитором ТОВ «Мілоан» та саме за спірним договором №102844140. Відповідач ставити під сумнів правомірність переходу права вимоги, вказуючи на наявність у матеріалах справи лише шаблонних форм документів без заповнених реквізитів та надання витягу з Реєстру боржників у редакції 2025 року, що не пояснює обставин передачі права вимоги станом на дату укладення договору факторингу у 2024 році. Окрему увагу відповідач звертає на те, що згідно з документом «Погоджені умови», наданим самим позивачем, погоджений строк кредитування становив 15 днів, а отже, нарахування відсотків за значно триваліший період, що призвело до формування заборгованості понад 24000 грн, є безпідставним та суперечить принципам добросовісності й справедливості. Відповідач також наголошує, що розрахунок заборгованості складений позивачем одноособово та не підтверджений первинними бухгалтерськими документами. Крім того, ОСОБА_1 заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, вказуючи на їх неспівмірність та шаблонний характер роботи представника позивача, який здійснює системне представництво інтересів ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у великій кількості однотипних справ. 
Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» адвокат Усенко М.І. в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, у поданих запереченнях на відповідь на відзив просила суд врахувати викладені у них доводи під час розгляду справи та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У разі якщо суд дійде висновку про часткове задоволення позову, відмовити у стягненні або істотно зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом установлено, що 26.10.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 102844140, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000,00 грн (а.с.10-15).
Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит № 102844140 від 26.10.2023 року, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів: 08.02.2024 року (а.с.16).
Відповідно до п. 1.5.3 Договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 31500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Згідно п. 1.6. Договору тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього Договору.
Відповідно до довідки про ідентифікацію, ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «Мілоан», одноразовий ідентифікатор 288274, дата відправки ідентифікатора позичальнику 26.10.2024, номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор +380964816650 (а.с.19).
26.10.2024 року ТОВ «Мілоан» були перераховані грошові кошти у сумі 10000,00 гривень згідно договору № 102844140, що підтверджується платіжним дорученням №75241817 (а.с.22) та листом АТ КБ «Приватбанк» від 26.06.2026 (а.с.90).
28.02.2024 року було укладено договір № 105-МЛ, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 102844140 (а.с.26-30, 37, 39, 40).
Відповідно до Витягу реєстру боржників до договору № 105-МЛ про відступлення прав вимоги від 28.02.2024 року сума заборгованості відповідача становить 36080 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 10000 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 24180 грн; прострочена заборгованість за комісією - 1900 грн (а.с.41).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 8ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Аналізуючи положення вищевказаного законодавства вбачається, що договір про споживчий кредит № 7354911 від 27.12.2023 року було укладено в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позивача за допомогою електронного підпису, визначеним Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3 ст. 207 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Разом з тим, як вбачається із з договору № 102844140 від 26.10.2023 року, заяви на отримання кредиту № 102844140 від 26.10.2023 року та графіку платежів, сторони обумовили строк кредиту: 105 днів. Дата повернення кредиту: 08.02.2024. Сума кредиту: 10000 грн у валюті: Українські гривні. Загальний строк кредитування: 105 днів. З них пільговий період: 15 днів, поточний період: 90 днів. Денна процентна ставка: протягом пільгового періоду: 2.50 %, протягом поточного періоду: 3.50 %. Комісія за надання кредиту: 19.00 % від суми кредиту.
Таким чином, у договорі сторони обумовили строк повернення кредиту, а можливість нараховувати проценти за межами строку кредитування визначена у розділі, що регулює питання відповідальності сторін, тобто як санкція за неналежне виконання зобов`язань.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної норми закону такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду у своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у зв`язку з чим висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості по процентам поза строком кредитування є помилковим.
Відповідно до положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема провстановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації.
Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума прострочених платежів по процентам за користування кредитом у розмірі 24180,00 грн не є співмірною сумі існуючої заборгованості за кредитом у розмірі 10000,00 грн, що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. А тому справедливим буде стягнення з відповідача відсотків, сума яких дорівнює вартості кредиту, тобто у розмірі 10000,00 грн.
Щодо нарахування заборгованості по комісії за надання кредиту, суд зазначає таке.
За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України, постановою від 11.02.2021 № 16, затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.
Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил).
Аналізуючи умови договору про споживчий кредит № 7354911 від 27.12.2023 року, суд доходить висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.
Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
За такого, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача комісії у розмірі 1900,00 грн.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит №102844140 від 26.10.2023 в розмірі 21900 грн, з яких: 10000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 10000,00 грн заборгованість за відсотками, 1900,00 грн заборгованість за комісією.
Що стосується судових витрат, суд зазначає наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини 1-2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечувала щодо стягнення заявленої суми, вважаючи її завищеною та неспівмірною. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду копію договору № 0107 про надання правової допомоги від 01.07.2025 (а.с.48); акт № Д/14399 від 05.01.2026 (а.с.50) та детальний опис наданих послуг до акту № Д/14399 за договором про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025 року (а.с.51).
Перевіривши зміст наданих документів, суд зазначає, що заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 8000,00 грн є неспівмірними зі складністю цивільної справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, оскільки складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовує свої заперечення, справа розглядається у спрощеному провадженні.
Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФК Кредит-Капітал» до 3000,00 грн.
Відповідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1470,36 грн (2422,40 грн х 21900,00 грн : 36080 грн).
Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 102844140 від 26.10.2023 в розмірі 21900 (двадцять одна тисяча дев`ятсот) грн 00 коп., з яких: 10000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 10000,00 грн заборгованість за відсотками, 1900,00 грн – заборгованість за комісією.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1470 (одна тисяча чотириста сімдесят) грн 36 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ЄДРПОУ 35234236, 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28; наявний електронний кабінет;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ; наявний електронний кабінет.

Суддя Г.В. Дорошенко