ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа №916/655/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,
за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «МОРПРОЕКТ» (далі - Товариство, позивач) - Желдаков Я.І. (адвокат),
відповідача - Державної установи «Держгідрографія» (далі - Установа, відповідач, скаржник) - Лугін І.Ю. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Установи
на рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2025 (судді: Лічман Л.В., Бездоля Д.О., Щавинська Ю.М.) та 
постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 (судді: Діброва Г.І., Савицький Я.Ф., Ярош А.І.), 

у справі за позовом Товариства
до Установи
про стягнення 1 754 614,88 грн,

ВСТУП

Спір у справі виник щодо наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів за договором про закупівлю. 

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Товариство звернулося до суду з позовом до Установи про стягнення 1754614,88 грн за договором про закупівлю. 

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору про закупівлю від 02.06.2021 №0206/21 в частині оплати вартості робіт позивача з коригування проєктної документації. Позивач зазначив, що за наслідками виконання умов вказаного договору ним оформлено та надано відповідачу результати робіт у вигляді відкоригованого робочого проєкту, акт приймання-передачі робочого проєкту і акт здачі-приймання проєктних та вишукувальних робіт, де визначено, що їх вартість становить 2 692 114,88 грн з ПДВ, з яких оплачено авансом 937 500 грн. Залишок коштів у розмірі 1 754 614,88 грн відповідач не перерахував, а акт здачі-приймання не підписав спочатку без наведення мотивів для відмови від вчинення таких дій. У подальшому, відповідаючи на претензію позивача відповідач повідомив про існування кримінального провадження №42021163010000049 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України, в результаті якого на підставі ухвали слідчого судді вилучено первинні документи, пов`язані з договором від 02.06.2021 №0206/21, у зв`язку з чим відповідач не має змоги підписати надані позивачем акти приймання-передачі робочого проєкту та здачі-приймання робіт до отримання результатів розгляду кримінальної справи. Позивач вважає таку поведінку відповідача неправомірною.

2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Господарський суд Одеської області рішенням від 06.11.2025, яке Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 14.05.2026 залишив без змін, позов задовольнив. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. Установа звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026, передати справу на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Узагальнені доводи касаційної скарги (нова редакція) 
4.1. З посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник зазначає про те, що суди попередніх інстанцій:
- порушили норми процесуального права, зокрема, частину третю статті 86, статтю 236 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили, оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №922/2069/20, від 21.04.2021 у справі №910/701/17, від 21.03.2023 у справі №920/456/19 (щодо необхідності надання оцінки доказів), від 31.08.2021 у справі №910/13647/19 (щодо обумовлення законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення порядком оцінки доказів);

- порушили приписи статті 77 ГПК України. Судові рішення ухвалені без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18.04.2023 у справі №911/3336/21, від 20.04.2023 у справі №910/18029/21, від 22.02.2022 у справі №914/2057/18 та від 21.03.2023 у справі №920/456/19 (щодо порядку оцінки доказів як недопустимих);

- порушили приписи статті 74 ГПК України. Судові рішення ухвалені без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.03.2021 у справі №908/1879/17 (щодо стандартів доказування);

- порушили статтю 79 ГПК України. Судові рішення ухвалені без урахування висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 щодо обставин про яку сторона стверджує;

- порушили норми матеріального права, а саме пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Судові рішення ухвалені без урахування висновків Верховного Суду, викладених у рішеннях від 16.06.2021 у справі №910/3928/20, від 20.10.2021 у справі №910/4089/20, від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц щодо заборони порушення доктрини «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки).

4.2. З посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України у взаємозв`язку з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України скаржник зазначає, що ця підстава заявляється у поєднанні з підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування статей 74, 77, 79, 86 та 236 ГПК України, наведених у постановах Верховного Суду; суди не врахували та не здійснили належного дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, що стосуються спірних правовідносин за договором з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказі визначених ГПК України. Скаржник звертає увагу, що суди попередніх інстанцій не належним чином дослідили наявного у матеріалах справи експертного висновку.

5. Позиція інших учасників справи 
5.1. У відзиві на касаційну скаргу Товариство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що прийняті з дотриманням норм права. 

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Установа (Замовник) та Товариство (Виконавець) 02.06.2021 уклали договір про закупівлю послуг (Договір), згідно з пунктом 1.1. якого Виконавець за Договором зобов`язується протягом 2021-2022 років надати Замовнику послуги з коригування Робочого проєкту «Реконструкція берегоукріплення з хвилерізом РВБ ФДУ «Одеський район Держгідрографії» за вказаною у договорі адресою (код за ДК 021:2015:71320000-7 Послуги з інженерного проєктування), а Замовник прийняти та оплатити такі послуги на умовах даного Договору.

6.2. Обсяг закупівлі послуг визначається згідно з технічними вимогами (додаток №1), що є невід`ємною частиною Договору (пункт 1.2. Договору).

6.3. Обсяг закупівлі послуг може бути зменшений залежно від потреб Замовника, що оформляється шляхом підписання додаткової угоди до Договору (пункт 1.3. Договору).

6.4. Результатом виконання робіт є підписання акта приймання-передачі наданих послуг та відкоригований проєкт «Реконструкція берегоукріплення з хвилерізом РВБ ФДУ «Одеський район Держгідрографії» за вказаною у договорі адресою. Ця документація передається Замовнику у 4-х примірниках та електронній формі на електронну адресу Замовника: office@hydro.od.uа (пункт 1.4. Договору).

6.5. Вартість послуг за Договором без ПДВ становить 2 604 166,67 грн, крім того ПДВ - 520 833,33 грн. Ціна Договору становить 3 125 000,00 грн з ПДВ, згідно з розрахунком вартості послуг (додаток № 2), що є невід`ємною частиною Договору (пункт 3.1. Договору). 

6.6. Ціна Договору включає в себе усі розраховані за нормативами витрати на надання послуг, в т.ч. витрати на необхідні матеріали, відрядження працівників Виконавця, транспортування, сплату податків та інших зборів і обов`язкових платежів тощо (пункт 3.2. Договору).

6.7. Ціна Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (пункт 3.3. Договору).

6.8. Розрахунки за послуги здійснюються Замовником в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Виконавця (пункт 4.1. Договору). 
6.9. Оплата за Договором здійснюється таким чином: попередня оплата здійснюється в розмірі 30% від ціни Договору протягом 15 банківських днів після підписання акта про початок надання послуг на підставі виставленого Виконавцем рахунку (пункт 4.3.1. Договору); наступний розрахунок у розмірі 60% здійснюється протягом 15 банківських днів після затвердження Замовником акта приймання-передачі робочого проєкту за умови виконання пунктів 6.3.4. - 6.3.6. Договору (пункт 4.3.2. Договору); останній розрахунок у розмірі 10% здійснюється протягом 15 банківських днів після отримання позитивного висновку державної експертизи на робочий проєкт та підписання акта приймання-передачі наданих послуг (пункт 4.3.3. Договору).

6.10. Строк надання послуг: до 30.09.2022 (пункт 5.2. Договору).

6.11. Місце надання послуг визначено у пункті 5.5. Договору. 

6.12. Після надання послуг Виконавець зобов`язаний надати Замовнику підписаний зі свого боку акт приймання-передачі наданих послуг разом з відкоригованим проєктом «Реконструкція Берегоукріплення з хвилерізом РВБ ФДУ «Одеський район Держгідрографії» за адресою: м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Чорноморська дорога, 1-А». Документація передається Замовнику у паперовому вигляді, вказаному в пункті 1.4. Договору. Крім того, вся документація надається в електронному вигляді у форматі PDF - скановані копії всіх документів, у т.ч. кошторисна документація надається у форматі програмного комплексу, в якому вона розроблялась, у версії, яка діє на момент видачі документації (пункт 5.6. Договору). 

6.13. Уповноважений представник Замовника зобов`язаний в 5-ти денний термін підписати акт приймання-передачі наданих послуг або надати мотивовану відмову, вказавши причини такої відмови. У випадку надходження мотивованої відмови від підписання акта приймання-передачі наданих послуг сторонами складається акт з переліком претензій Замовника, в якому вказуються терміни усунення недоліків (пункт 5.7. Договору).

6.14. Замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги (пункт 6.1.1. Договору); приймати надані послуги згідно з актом приймання-передачі наданих послуг за умови відсутності зауважень до кількості та якості їх надання (пункт 6.1.2. Договору).

6.15. Виконавець зобов`язаний: забезпечити надання послуг у строки, встановлені Договором (пункт 6.3.1. Договору); забезпечити надання послуг, якість яких відповідає умовам Договору (пункт 6.3.2. Договору); одержати необхідні дозволи, узгодження, експертизи, сертифікати, ліцензії на послуги, запропоновані для надання, самостійно нести витрати, пов`язані з їх отриманням (пункт 6.3.3. Договору).

6.16. Виконавець має право: своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги (пункт 6.4.1. Договору).

6.17. Договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором (пункт 11.1. Договору).

6.18. Невід`ємними частинами цього Договору є: 1) Технічні вимоги (завдання на коригування) (додаток № 1); 2) кошторисна документація (розрахунок вартості послуг) (додаток № 2) (пункт 14.1. Договору).

6.19. Сторони 30.09.2022 підписали додаткову угоду №1 до Договору, якою зменшили обсяги закупівлі та ціну Договору, змінено строк надання послуг та термін дії Договору, в зв`язку з чим виклали в такій редакції:
- пункт 3.1. Договору: «Вартість послуг за Договором без ПДВ становить 2492698,97 грн, крім того ПДВ - 498339,79 грн. Ціна Договору становить 2991238,76 грн з ПДВ, згідно з розрахунком вартості послуг (додаток № 2), що є невід`ємною частиною Договору»;
- пункт 5.2. Договору: «Строк надання послуг: до 31.03.2023 р.»;
- пункт 11.1. Договору: «Договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31.05.2023 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором».

6.20. З урахуванням внесених змін до Договору змінено додаток № 1 до Договору (Технічні вимоги (завдання на коригування)) та додаток № 2 до Договору, тому кошторис № 3 на вишукувальні роботи (інженерно-геологічні роботи) і зведений кошторис на проєктні і вишукувальні роботи викладено в нових редакціях, які є додатками до додаткової угоди № 1. Всі інші умови Договору залишено без змін.

6.21. Сторони 31.03.2023 підписали додаткову угоду № 2, якою: виклали пункт 5.2. Договору в такій редакції: «Строк надання послуг: до 30.11.2023 р.»; пункт 11.1. Договору виклали в такій редакції: «Договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2023 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором». Інші умови Договору залишили без змін.

6.22. Листом від 28.11.2023 №28-11 Виконавець надав Замовнику відкоригований робочий проєкт та необхідну документацію до нього на паперових носіях у 4-х примірниках та в електронній формі на електронну адресу, а також просив підписати акт приймання-передачі відкоригованого робочого проєкту. Додатками до листа є: том 1 «Загальна пояснювальна записка» на 91 арк.; том 2 «Гідротехнічні рішення» на 62 арк.; том 3 «Днопоглиблювальні рішення» на 22 арк.; том 4 «Звіт з оцінки впливу на довкілля планової діяльності Державної установи «Держгідрографія» філія Державної установи «Одеський район Держгідрографії» по реконструкції берегоукріплення з хвилерізом» на 229 арк. (надано 07.12.2021); том 5 «Проект організації будівництва» на 87 арк.; том 6 «Кошторисна документація», книга 1 «Зведений кошторисний розрахунок» на 70 арк.; том 6 «Кошторисна документація», книга 2 «Об`єктний та локальний кошторисний розрахунок вартості» на 58 арк.; акт приймання-передачі робочого проєкту на 1 арк.

6.23. На листі від 28.11.2023 №28-11 міститься печатка Замовника та відмітка про його отримання, проставлена зав. канцелярії 28.11.2023.

6.24. Разом з листом від 26.12.2023 №26-12 Виконавець надав Замовнику акт здачі-приймання проєктних та вишукувальних робіт за Договором, за змістом якого: вартість виконаних робіт становить 2 692 114,88 грн з ПДВ; отримано авансовий платіж: 937 500,00 грн з ПДВ; підлягає сплаті: 1 754 614,88 грн з ПДВ. Одержання цього акта Замовником підтверджується його печаткою та відміткою, проставленою діловодом 26.12.2023.

6.25. Зазначений акт підписаний Виконавцем, проте не підписаний Замовником спочатку без зазначення причин непідписання. У подальшому Замовником та його Одеською філією надсилались Виконавцю листи з інформацією про те, що у листопаді 2023 року Замовнику стало відомо про існування кримінального провадження № 42021163010000049, в рамках якого на підставі ухвали слідчого судді вилучено документи, пов`язані з виконанням Договору, тому Замовник не має можливості підписати надані Виконавцем акти приймання-передачі робочого проєкту та здачі-приймання проєктних та вишукувальних робіт за Договором до закриття кримінального провадження.

6.26. Враховуючи, що Замовник відмовився підписувати акт здачі-приймання проєктних та вишукувальних робіт, а також оплатити вартість виконаних робіт, які складають 60% ціни Договору, Виконавець звернувся до суду з цим позовом.

6.27. В матеріалах справи наявний висновок судового експерта від 12.08.2024 №29/2024, наданий на замовлення позивача, в якому зазначено, що Товариство в повному обсязі виконало послуги, які передбачені Технічними вимогами (завданням на коригування) від 02.06.2021, що є додатком №1, в обсязі кошторисної документації, що є додатком №2 до договору №0206/21 від 02.06.2021 та додаткової угоди №1 до договору №0206/21 від 02.06.2021, окрім пункту 16.2 «Отримання висновку з оцінки впливу на довкілля» (розділ 16 «Оцінка впливу на навколишнє природне середовище»), адже у Товариства не було такої можливості за відсутності містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, які є вихідними даними, що надаються Установою.
6.28. Під час розгляду справи відповідач заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, яка призначена ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.09.2024 з метою з`ясування того, чи відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва документація, розроблена Товариством на виконання договору від 02.06.2021 №0206/21.

6.28.1. Від Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 24.07.2025 надійшов висновок експерта від 18.07.2025 №СУ-19/116-25/2081-БТ за результатами проведення будівельно-технічної експертизи у справі №916/655/24 в якому, зокрема, зазначено, що розроблений Товариством відкоригований робочий проєкт «Реконструкція берегоукріплення з хвилерізом РВБ ФДУ «Одеський район Держгідрографії» за адресою: м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Чорноморська дорога, 1А» відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме ДСТУ Б А.2.4-4:2009 «Система проектної документації для будівництва. Основні вимоги до проєктної та робочої документації. Зі зміною № 1».

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2026 для розгляду справи №916/655/24 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.

7.2. Верховний Суд ухвалою від 02.07.2026 відкрив касаційне провадження у справі №916/655/24 за касаційною скаргою Установи на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України.

7.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.4. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій. 
8.1. Предметом касаційного перегляду у цій справі є рішення суду першої інстанції, яким позов задоволено, та постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за результатом перегляду рішення суду першої інстанції.

8.2. Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і зазначає таке.

8.3. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.4. При цьому, самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено у касаційній скарзі), покладається на скаржника.

8.5. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі, зокрема, пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

8.6. Щодо доводів касаційної скарги за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд виходить з того, що:
- зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності;
- касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) спірні питання виникли у подібних правовідносинах; (2) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду.

8.7. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у пунктах 25, 26, 32 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

8.8. Щодо до того, що вважається правовим висновком Верховний Суд застосовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.9. Щодо питання застосування норми права та їх неврахування судами попередніх інстанцій, Верховний Суд застосовує висновки щодо тлумачення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, які містяться, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2026 у справі №916/5633/23, в якій, зокрема, означено таке:
- підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови; 
- неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі;
- для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків у подібних правовідносинах.

8.10. Верховний Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а крізь призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.

8.11. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц виснувала, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та надавати оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Верховного Суду у кожній конкретній справі.

8.12. Так, за доводами касаційної скарги, суди попередніх інстанцій не врахували правові позиції Верховного Суду, які викладені у низці постанов Верховного Суду у подібних правовідносинах (див. пункт 4.1. цієї постанови).

8.17. Надаючи оцінку наведеним доводам скаржника, колегія суддів виходить з такого.

8.18. У справі, що переглядається, предметом позову є стягнення коштів за договором про закупівлю послуг. 

8.19. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач належним чином виконав умови договору: розробив та передав відповідачу відкоригований робочий проєкт і необхідну документацію, що підтверджується матеріалами справи та висновками експертиз. Водночас, Установа, отримавши результати робіт та акти приймання-передачі, безпідставно ухилилася від їх підписання та оплати виконаних робіт.

8.19.1. Узагальнено, суд першої інстанції визнав необґрунтованими посилання відповідача на наявність кримінального провадження, оскільки така обставина не звільняє від виконання договірних зобов`язань, а договір не визнаний недійсним чи нікчемним. Крім того, суд установив, що невиконання позивачем окремого пункту технічного завдання щодо отримання висновку з оцінки впливу на довкілля було зумовлено ненаданням відповідачем необхідних вихідних даних. З огляду на відсутність обґрунтованих підстав для відмови у підписанні актів та підтвердження належного виконання робіт, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у сумі 1 754 614,88 грн.

8.20. Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, в оскаржуваній постанові погодився з його висновками та, зокрема, зазначив, що вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо того, що факт виконання Товариством, передбачених договором робіт, підтверджується наявними у справі доказами, зокрема, переданою відповідачу проєктною документацією, актами приймання-передачі, листуванням сторін, а також висновками судових експертиз. Матеріалами справи підтверджено, що позивач передав відповідачу відкоригований робочий проєкт у паперовій та електронній формах із відповідними томами документації, що відповідає умовам договору, що підтверджується дослідженими належними та допустимими доказами у справі. 

8.20.1. Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до висновку експерта Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 18.07.2025 №СУ-19/116-25/2081-БТ відкоригований робочий проєкт, розроблений Товариством, відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, зокрема, ДСТУ Б А.2.4-4:2009. Крім того, відповідно до висновку судового експерта від 12.08.2024 №29/2024, виконаного на замовлення позивача, Товариство у повному обсязі виконало послуги, передбачені технічним завданням та кошторисною документацією до договору, за винятком отримання висновку з оцінки впливу на довкілля, що стало неможливим через ненадання відповідачем необхідних вихідних даних, а саме, містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

8.20.2. Колегія суддів апеляційного суду зазначила, що з матеріалів справи вбачається, що позивач оформив та передав відповідачу акти здачі-приймання проєктних та вишукувальних робіт, однак відповідач без повернення відкоригованого проєкту та без наведення належних і обґрунтованих причин відмовився від їх підписання.

8.20.3. Оцінюючи доводи відповідача щодо неможливості підписання актів у зв`язку з наявністю кримінального провадження та вилученням документів, суд апеляційної інстанції (узагальнено) погодився з висновками суду першої інстанції про те, що сам факт здійснення досудового розслідування та вилучення документів, пов`язаних із договором, не звільняє відповідача від виконання договірних зобов`язань, оскільки спірний договір у встановленому законом порядку не визнавався недійсним. Колегія суддів апеляційного суду зазначила, що відповідач, отримавши від позивача проєктну документацію та акти приймання-передачі, не скористався передбаченим договором правом надати мотивовану відмову із зазначенням конкретних недоліків робіт чи документації. Крім того, відповідач не довів, яким саме чином вилучення окремих документів, у межах досудового розслідування, об`єктивно унеможливлювало перевірку переданої позивачем документації або прийняття виконаних робіт. Колегія суддів апеляційного суду враховувала, що обставини здійснення досудового розслідування не спростовують установленого судом факту належного виконання позивачем своїх договірних зобов`язань, який підтверджується висновками судових експертиз та іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

8.20.4. З огляду на відсутність правових підстав для визнання недійсним акта приймання-передачі робіт, підписаного позивачем в односторонньому порядку, враховуючи вимоги законодавства та договору щодо обов`язку відповідача підписати акти, відсутності саме мотивованої відмови від такого підписання, відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Установи заборгованості за договором про закупівлю послуг. 

8.20.5. Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не встановив конкретний обсяг виконаних робіт, судова колегія апеляційного суду відхилила як такі, що спростовуються наявними у справі доказами.
8.20.6. Суд апеляційної інстанції також врахував, що скаржник не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності виконаних робіт умовам договору, технічного завдання чи вихідним даним, а також не конкретизував, які саме недоліки містить передана проєктна документація. Встановлений договором порядок приймання робіт передбачав обов`язок замовника у разі наявності зауважень надати мотивовану відмову із зазначенням конкретних недоліків, однак, відповідач цього не зробив. 

8.20.7. Посилання відповідача на відсутність доказів передачі повного комплекту документації суд апеляційної інстанції також відхилив з огляду на те, що матеріали справи містять лист позивача від 28.11.2023 із переліком переданої документації, який отриманий відповідачем, що підтверджується відповідною відміткою канцелярії. При цьому, сам факт отримання документації відповідачем не заперечувався.

8.20.8. Суд апеляційної інстанції також визнав обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що невиконання позивачем пункту 16.2. технічного завдання, стало наслідком бездіяльності відповідача, а тому така обставина не свідчить про неналежне виконання позивачем своїх договірних зобов`язань в цілому та не впливає на можливість задоволення позовних вимог у цій справі. Отже, щодо доводів відповідача про відсутність матеріалів стосовно розділу «Оцінка впливу на довкілля» та непроходження погоджувальних процедур, колегія суддів апеляційного суду зазначила, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив: неможливість отримання відповідного висновку була зумовлена ненаданням відповідачем необхідних вихідних даних та містобудівних умов, обов`язок щодо надання яких покладався саме на замовника відповідно до статті 888 ЦК України та умов договору. Отже, зазначені обставини не свідчать про неналежне виконання позивачем своїх договірних зобов`язань та не можуть бути підставою для відмови в оплаті фактично виконаних і переданих робіт.

8.21. Верховний Суд зазначає, що предметом позову у справах було: 

- №922/2069/20 - визнання незаконним та скасування рішення тендерного комітету, визнання недійсним договору;

- №910/701/17 - визнання недійсними рішення АМК;

- №920/456/19 - визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування;

- №910/13647/19 - визнання протиправним і скасування рішення Київської міської ради;

- №911/3336/21 - визнання недійсним наказу та договору оренди землі;

- №910/18029/21 - визнання недійсним одностороннього правочину та внесення змін до договору;

- №914/2057/18 - визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради, обмеження на вчинення дій;

- №920/456/19 - визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування;

- №908/1879/17 - зобов`язання виконати умови договору;

- №910/18036/17 - зобов`язання вчинити дії та визнання договору припиненим;

- №917/1307/18 - зобов`язанням здійснити поставку товару і стягнення з неустойки;

- №902/761/18 - стягнення збитків;

- №917/2101/17 - визнання недійсним правочину щодо переходу права власності.

8.22. За доводами касаційної скарги у вказаних справах Верховним Судом викладено правовий висновок щодо дотримання норм процесуального права, а саме статей 74, 77, 79, 86, 236 ГПК України.

8.23. Верховний Суд зазначає, що у наведених справах, на які посилається скаржник, правові висновки, які висловлені Верховним Судом у них, стосувалися норм процесуального права, а саме: щодо обов`язку доказування і подання доказів (статті 74 ГПК України), щодо допустимості доказів (стаття 77 ГПК України), під час вирішення питання вірогідності доказів (стаття 79 ГПК України), їх оцінки (стаття 86 ГПК України), законності і обґрунтованості судового рішення і питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду (стаття 236 ГПК України).

8.24. Верховний Суд зауважує, що вказані норми права, які є загальними, адже є нормами процесуального права, вміщеними у ГПК України, та застосування яких з однієї сторони не залежить від категорії спорів, що розглядаються судами, а з іншої сторони залежить від предмета доказування, доводів і аргументів сторін, які є вагомими і ключовими з точки зору доказів та обставин справи, і які впливають на кваліфікацію спірних правовідносин та мають значення, ураховуючи критерії належності, допустимості тощо.

8.25. У кожній з наведених скаржником справ, які переглядались Верховним Судом, ці процесуальні норми застосовані з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів в межах конкретного предмета доказування, тому відповідні посилання скаржника не є обґрунтованими та не є аргументованою підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, з точки зору універсальності, типовості правовідносин. Іншими словами наведені скаржником правові позиції Верховного Суду не є релевантними, адже не свідчать про не таке (у інший спосіб) застосування норм процесуального права до доказів у цій справі. 

8.26. Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, судами попередніх інстанцій зроблені відповідні висновки на підставі встановлених ними фактичних обставин у цій конкретній справі, виходячи зі змісту позовних вимог, обставин цієї справи та наданих сторонами доводів та доказів у справі у їх сукупності. Суди попередніх інстанцій при вирішенні цього спору, дослідили та оцінили предмет позову, окреслені у позові підстави позову, надані та зібрані у справі докази, які в ній наявні, за правилами статті 86 ГПК України, з урахуванням статей 73- 79 ГПК України, і дійшли висновку про наявність підстав для стягнення грошових коштів за договором про закупівлю послуг, що свідчить зміст судових рішень. 

8.27. Щодо посилання скаржника на порядок оцінки доказів як недопустимих (стаття 77 ГПК України), Верховний Суд зазначає таке.

8.28. У розумінні статті 77 ГПК України допустимими доказами є: 1) певні засоби доказування, які відповідно до законодавства повинні підтверджувати обставини, тобто ці обставини не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; 2) докази, одержані без порушення закону, які в такому випадку приймаються судом.

8.28.1. Таким чином, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування, бо не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Висновок про недопустимість доказу можна зробити виключно із застосуванням норми матеріального права, яка містить пряму заборону використання відповідного засобу доказування на підтвердження певної фактичної обставини справи.

8.28.2. Верховний Суд наголошує, що допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з передбачених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №903/34/22.

8.28.3. Недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Тягар доведення недопустимості доказу покладено на особу, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.09.2022 у справі №910/3493/21, від 16.03.2021 у справі №905/1232/19, від 02.03.2021 у справі №922/2319/20, від 16.02.2021 у справі №913/502/19, від 13.08.2020 у справі №916/1168/17.

8.28.3. Натомість скаржник у поданій касаційній скарзі належним чином не обґрунтував того, в чому саме проявилося порушення судами положень статті 77 ГПК України, зокрема, щодо закону, з порушенням якого отримано оцінені судом докази, та/або підтвердження обставин іншими засобами доказування, а не певними засобами доказування, які відповідно до законодавства повинні підтверджувати фактичні обставини справи.

8.29. Скаржник також постилається на те, що суди попередніх інстанцій не належно дослідили висновок експерта Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 18.07.2025 №СУ-19/116-25/2081-БТ.

8.30. Верховний Суд в цьому аспекті зазначає, що відповідно до статті 73 ГПК доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

8.30.1. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (частина друга статті 98 ГПК України).

8.30.2. За змістом статті 99 ГПК України суд призначає експертизу у справі, зокрема, для з`ясування обставин, які мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

8.30.3. Статтею 104 ГПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. 

8.30.4. Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, поряд з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом як окремо так і у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 ГПК України. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи (див. постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №520/8073/16, від 12.02.2020 у справі №457/906/17, від 15.06.2021 у справі №916/2479/17, від 07.06.2022 у справі №916/302/16, від 16.07.2024 у справі №910/7328/23).

8.30.5. Як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, судами попередніх інстанцій надавалася оцінка висновку експерта, і суди встановили, що цей висновок, зокрема, у сукупності з іншими залученими до справи доказами, підтверджує факт виконання Товариством, передбачених договором робіт.

8.31. Скаржник у касаційній скарзі також посилається на порушення судами попередніх інстанцій пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у рішеннях від 16.06.2021 у справі №910/3928/20, від 20.10.2021 у справі №910/4089/20, від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц щодо заборони порушення доктрини «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки).

8.32. Верховний Суд виходить щ того, що у справі №910/4089/20, на яку скаржник посилається в своїй касаційній скарзі, предметом позову були вимоги про визнання недійсним укладеного між сторонами договору підряду, з тих підстав, що роботи за спірним договором відповідачем насправді не виконувалися, а тому такий договір був спрямований на неправомірне заволодіння грошовими коштами державного підприємства, що в силу приписів частини третьої статті 228 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Судами у наведеній справі у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивач не довів, що спірний договір суперечить інтересам держави та суспільства, а також моральним засадам суспільства. Окрім того, Верховний Суд у своїй постанові від 20.10.2021, з посиланням на принцип заборони суперечливої поведінки, на який посилається Рада в касаційній скарзі, вказав, що визнання в одній справі факту належності виконаних робіт, реальності проведених операцій з подальшим запереченням таких подій в іншій справі є нічим іншим як суперечливою поведінкою сторони, яка у господарських правовідносинах заборонена.

8.32.1. У справі №910/3928/20 предметом розгляду були вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) до відповідача, як особи, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком про зобов`язання відповідача передати позивачу документи щодо технічного стану об`єкта, стягнення залишки коштів на утримання і ремонт багатоквартирного будинку. У наведеній справі суди частково задовольнили позовні вимоги та, зокрема, з посиланням на принцип заборони суперечливої поведінки, вказали, що дії відповідача, який до грудня 2019 року визнавав та стверджував, що являється балансоутримувачем та управителем будинку, зокрема, ініціював судові спори до співвласників спірного будинку, обґрунтовуючи їх даними обставини, однак вже у червні 2020 року (у відзиві) почав заперечувати відповідні обставини, обґрунтовуючи відсутність у нього обов`язку з передання ОСББ документів на спірний будинок та перерахування залишку коштів, суперечать його попередній поведінці і є недобросовісними.

8.32.2. У постанові від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц Верховний Суд, зазначив, що у цій справі особа, яка мала право на оспорення (спадкодавець - мати позивача), висловила як прямо (у заяві, поданій нотаріусу), так і своєю поведінкою (оскільки протягом майже 14 років не оспорювала свідоцтво про право на спадщину, видане її сину), що не буде реалізовувати свого права на оспорення. За таких обставин право на оспорення свідоцтва про право на спадщину, яке мала мати позивача, припинилося, отже, його не успадкував позивач, а тому підстав для задоволення відповідних позовних вимог як спадкоємця його матері, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частки спадкового майна та скасування реєстраційного посвідчення на 3/4 частки житлового будинку немає.

8.33. Отже, у вищевказаних справах (див. пункти 8.32.- 8.32.2.) Верховний Суд виходив із доктрини «заборони суперечливої поведінки», проте його висновки щодо добросовісності чи недобросовісності поведінки сторін ґрунтувалися на встановлених фактичних обставинах кожної з цих справ, які не є подібними до справи, що переглядається, за всіма критеріями подібності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19), адже є відмінними за предметом та підставою позову, а також правовим регулюванням. 

8.34. Верховний Суд констатує, що висновок щодо дотримання загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, залежить виключно від фактичних обставин, встановлених у кожній конкретній справі. У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій обставин щодо недобросовісності поведінки сторін під час виконання умов договору про закупівлю не встановили. 

8.35. З огляду на наведене, Суд зазначає, що фактично заявник у касаційній скарзі, щодо означених вище справ (див. пункт 4.1. цієї постанови), зокрема, лише цитує загальні висновки суду касаційної інстанції щодо застосування приписів саме статей 74, 77, 79, 86, 236 ГПК України, а також пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, та не обґрунтовує і не конкретизує, в чому полягає невідповідність висновків суді попередніх інстанцій висновкам Верховного Суду. Відповідні посилання скаржника носять суто декларативний характер і також не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у справі, в якій подано касаційну скаргу. 

8.36. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.37. Зміст судових рішень не свідчить, що суди попередніх інстанцій застосували норми права не так чи в інший спосіб. 

8.38. Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

8.39. Окрім того, з огляду на сукупність встановлених судами попередніх інстанцій обставин у цій справі та зміст правових висновків, викладених у наведених скаржником постановах Верховного Суду, аргументи скаржника щодо неврахування судами цих правових висновків, в контексті цієї конкретної справи фактично зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів та прохання надати нову оцінку доказам у справі, що в силу вимог статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, адже суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

8.40. Відтак, проаналізувавши зміст наведених вище постанов Верховного Суду за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в тому числі крізь призму наявності/відсутності підстав вважати, що має місце неврахування висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах не так (у інший спосіб), колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не зводяться до неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених у означених скаржником постановах (пункт 4.1. цієї постанови), у подібних правовідносинах, і не свідчать про подібність правовідносин, а зводяться до незгоди з оцінкою судами наявності підстав для задоволення позовних вимог, що свідчить про неподібність цих справ зі справою, що переглядається з точки зору предмета, підстав спору, застосування правових норм, фактично-доказової бази, юридично-значущих фактів та обставин справи, встановлених судами, і тому застосування норм права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення Верховного Суду - релевантними до обставин цієї справи.

8.41. Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

8.42. Колегія суддів, також виходить з того, що за правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висновки щодо застосування норм права суд формулює, виходячи з конкретних обставин справи. (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження №14-67цс20, пункт 68), від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц (провадження №12-13гс22, пункт 149), від 04.07.2023 у справі №373/626/17 (провадження №14-201цс21, пункт 51)).

8.43. Касаційна інстанція відхиляє посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права, викладених у зазначених скаржником постановах Верховного Суду за відсутності подібності правовідносин.

8.44. Верховний Суд звертає увагу скаржника, що недостатньо лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

8.45. Отже, Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду (пунк 4.1. цієї постанови) та, на які покликається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі №916/655/24.

8.46. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.47. Верховний Суд встановив необґрунтованість наявності підстави касаційного оскарження - пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України з огляду на відсутність подібності правовідносин, що є підставою для закриття касаційного провадження у справі №916/655/24 в цій частині.

8.48. Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася.

8.49. Що ж до посилань скаржника на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, то Суд зазначає таке.

8.50. Верховний Суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.51. Скаржник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, посилається на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази.

8.52. Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме собою порушення норм процесуального права у вигляді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.53. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, 20.05.2021 у справі №905/1751/19, від 02.12.2021 у справі №922/3363/20, від 16.12.2021 у справі №910/18264/20 та від 13.01.2022 у справі №922/2447/21, від 08.02.2024 у справі № 916/2266/22, від 18.04.2024 у справі № 910/2812/23 тощо.

8.54. Проте, як уже зазначалося, під час здійснення касаційного провадження у цій справі з підстави касаційного оскарження, визначеної у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховним Судом встановлено необґрунтованість наявності підстави касаційного оскарження у цій частині, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення з підстави зазначеної у касаційній скарзі, встановленої пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, у Суду відсутні.

8.55. З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги відхиляються Верховним Судом.

8.56. Доводи Товариства, викладені у відзиві, беруться до уваги Касаційним господарським судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

8.57. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» тау справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
9.1. Доводи Установи про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.3. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.4. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.5. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення, в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 цієї статті, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

10. Судові витрати
10.1. Судовий збір, сплачений скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Суд касаційне провадження в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення - без змін. 

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Державної установи «Держгідрографія» на рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 у справі №916/655/24, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрити.

2. Касаційну скаргу Державної установи «Держгідрографія» на рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 у справі №916/655/24, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 у справі №916/655/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов