РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року 	справа № 580/5581/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Янківської В.П., 
розглядаючи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
установив:
27 травня 2026 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач у позові та у відповіді на відзив зазначає, що він, як громадянин України з числа осіб рядового складу Національної гвардії України, який у віці до 25 років був прийнятий на службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходить службу та брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій станом на дату набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, у зв`язку із наявністю у нього травми, одержаної під час захисту Вітчизни має законні підстави для виплати йому одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у повному розмірі, тобто 1 млн. гривень. 
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 03.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач у відзив на позовну заяву заперечує надання такої допомоги з підстав відсутності сукупних критеріїв, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року
Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій) частині № 31мтд від 13.02.2023 року солдат ОСОБА_1 , який відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 та розпорядження командувача Національної гвардії України від 24.02.2022 року №27/9/1/3М-282т-Е прибув для проходження військової служби, військова служба за призовом під час мобілізації із ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу частини та інших видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду кулеметника 1-го кулеметного відділення кулеметного взводу 3-го батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з 13.02.2023 року.
В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 103мтд від 27.04.2023 року солдат ОСОБА_1 вважався таким, що з 27.04.2023 року приступив до виконання обов`язків за посадою навідника-оператора 2-го взводу спеціального призначення 3-ї роти спеціального призначення (на бронетранспортерах) 1-го батальйону спеціального призначення, який був призначений на цю посаду наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2023 року №48о/с.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій) частині № 105мтд від 09.04.2025 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України і всіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який здав справи і обов`язки за посадою навідника-оператора 2-го взводу спеціального призначення 3-ї роти спеціального призначення (на бронетранспортерах) 1-го батальйону спеціального призначення, звільненого відповідно до статті 26 підпунктом «б» пункту два частини четвертої (за станом
здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово лікарської комісії про непридатність до військової служби) Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2025 року №78 о/с.
Витягом з послужного списку старшого солдата ОСОБА_1 підтверджується факт, що він проходив військову службу по мобілізації тільки у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Адвокатом Дячук Іриною Вікторівною в інтересах ОСОБА_1 було направлено адвокатський запит №13 від 07.02.2026 року до Військової частини НОМЕР_1 та було витребувано певні документи із запитом чи нараховувалась та виплачувалась йому одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану». 
Військова частини НОМЕР_1 надала лист-відповідь вих.№10/57/12-Д-88-АЗ від 21.02.2026 (43171) про те, що виплата ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» є неможливою оскільки дана одноразова грошова винагорода виплачується військовослужбовцям, які проходять військову службу, а позивача на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій) частині № 105мтд від 09.04.2025 року було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України і всіх видів забезпечення. Також у відповіді від 19.02.2026 року №0250 зазначено, що виплата одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах 
наказом командира не оголошувалась відповідно її нарахування та виплата не проводились.
20.11.2023 року ОСОБА_1 отримав поранення під час виконання бойового завдання (довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 01.12.2023 року.
Позивач не погоджується з позицією відповідача та вважає, що його право на отримання 1 млн. грн. прямо передбачено законодавством України, всім критеріям, які визначені постановою КМУ №153 від 11 лютого 2025 року «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», а відмова відповідача у зазначеній виплаті є незаконною і грубо порушує його права, у зв`язку з чим він звернувся до суду.
Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року за № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (надалі по тексту також - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Законом, що визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за № 2011 (далі - Закон № 2011).
За змістом частини 1 статті 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина 2 статті 9 Закону № 2011).
Приписами частини 4 статті 9 Закону № 2011 унормовано, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінет Міністрів України 11 лютого 2025 року прийняв постанову № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" (далі - Постанова № 153).
Пунктом 2 Постанови № 153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (надалі по тексту також Порядок № 153).
Відповідно до п.1 Постанови № 153, Кабінет Міністрів погоджується з пропозицією Міністерства оборони та Міністерства внутрішніх справ стосовно реалізації протягом двох років, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану(далі-експериментальний проект).
Підпунктом 1 пункту 3 Постанови № 153 визначено, що учасниками експериментального проекту є ,зокрема, громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу; Збройні Сили тощо.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
За змістом підпункту 1 пункту 3 Постанови № 153 учасниками експериментального проекту є громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Пунктом 4 Постанови № 153 встановлено, зокрема, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень; військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Таким чином, відповідно до абз.2 п.4 Постанови № 153 винагорода виплачується громадянам України з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Збройних Сил, які: у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64,затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX; проходять військову службу; брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних дій строком, що за сукупністю становить не менше 6 місяців станом на дату набрання чинності цією постановою.
Абзацом 5 пункту 4 Постанови № 153 визначено випадки, коли винагорода не виплачується, а саме: військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Згідно а. 2 п. 3 Постанови, установлено, що координатором експериментального проекту є Міністерство оборони. Так відповідно п.п. 7,8 окремого доручення Міністерство оборони України від 26.09.2025 №5601/уд, зобов`язано розпорядників коштів другого ступеня за рахунок поточного фінансування створити та підтримувати резерв коштів для забезпечення вищезазначених виплат у разі надходження заявок від військових частин. Невідкладно здійснювати фінансування зазначених виплат у межах наявних потреб.
Департаменту фінансів Міністерства оборони України спільно з Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України забезпечити фінансування військ для винагороди.
Повертаючись до фактичних обставин справи, судом встановлено, що Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 01.12.2023 року №40/57/13-445 виданою т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 , підтверджується факт, що старший солдат ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 20.11.2023 року отримав: травми: Мінно-вибухову травму. Вогнепальне осколкове сліпе поранення. Наскрізне поранення лівого стегна. Дане поранення позивач отримав при безпосередній участі у бойових діях, відповідно до бойового розпорядження СТрУ НГУ від 16.07.2023 №101, під час захисту Батьківщини від російської агресії виконуючи бойове завдання.
Також у Свідоцтві про хворобу №291/НГ, видане ОСОБА_1 , згідно якого травма отримана позивачем 20.11.2023, вважається такою, що пов`язана із захистом Батьківщини.
Відповідно до Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку
з військовою агресією Російської Федерації проти України, яка видана старшому солдату (військове (спеціальне) звання, ОСОБА_1 , про те, що він дійсно в період з 24.05.2023 року по 19.06.2023 року, з 04.08.2023 року по 29.08.2023 року, з 05.09.2023 року по 20.11.2023 року, з 08.07.2024 року по 12.07.2024 року, з 14.07.2024 року по 17.07.2024 року, з 19.07.2024 року по 21.07.2024 року, з 23.07.2024 року по 26.07.2024 року, з 28.07.2024 року по 16.08.2024 року, з 12.09.2024 року по 29.09.2024 року, з 07.10.2024 року по 11.10.2024 року безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в селі Мала Токмачка, Пологівського району. Запорізької області, с. Серебрянка Бахмутського району Донецької області. с. Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області, м. Торецьк Бахмутського району Донецької області. Підстави: 1. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по с/ч) від 09.06.2023 № 142мтд; 2. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної
гвардії України (по с/ч) від 08.07.2023 № 171мтд; 3. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по с/ч) від 04.08.2023 № 194мто; 4. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08.09.2023 № 1077; 5. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 09.10.2023 № 1208;
6. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 09.11.2023 № 1392; 7. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 09.12.2023 № 1562; 8. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 09.08.2024 № 1175; 9. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 10.09.2024 № 1307.
Зі змісту пункту 9 військового квитка серії НОМЕР_3 (сторінка №4) вбачається, що ОСОБА_1 13.02.2023 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 призваний по мобілізації до лав НГУ. На момент призову позивача на військову службу по мобілізації (13.02.2023 року) йому виповнилося 23 роки.
У листі-відповідь вих.№10/57/12-Д-88-АЗ від 21.02.2026 ( НОМЕР_4 ) відповідач зазначив, що інформація про притягнення позивача до кримінальної відповідальності та адміністративної відповідальності у військовій частині НОМЕР_1 відсутня.
Відсутність фактів притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності на підставі письмового наказу за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився підтверджується витягом зі службової картки старшого солдата ОСОБА_1 .
Позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, має статус учасника бойових дій, є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 02.06.2026.
З урахуванням наведених вище обставин справи, суд висновує, що позивачем дотримані всі критерії, визначені Постановою № 153 для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн, оскільки: 1) станом на 13.02.2025 позивач прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; 2) проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 ; 3) брав безпосередню участь у бойових діях сукупно менше шести місяців (168 днів) у зв`язку із наявністю контузії ; 4) не притягнутий до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення.
Вищенаведене підтверджує наявність у ОСОБА_1 , який був призваний на військову службу за призовом по мобілізації 13.02.2023 року у віці до 25 років під час воєнного стану та отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №153, права на виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153.
Разом з тим, щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у невжитті жодних заходів щодо не нарахування та невиплати спірної винагороди, то варто зазначити таке.
Так, Верховним Судом у постанові від 07.07.2021 у справі № 9901/345/20 звернуто увагу на те, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значущих та обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені; для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Для з`ясування протиправності бездіяльності необхідно врахувати: конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків; юридичний зміст, значущість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення; шкідливість/протиправність заінтересованої особи.
Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153, Міністром оборони України видано Окреме доручення від 20.02.2025 № 999/уд, а згодом від 26.09.2025 № 5601/уд, в якому визначалось завдання: щодо проведення аналізу наявності військовослужбовців, які мають право на отримання винагороди; організувати роботу, зокрема, щодо: створення (отримання) інформації про сумарну кількість днів безпосередньої участі вказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій для виплати Винагороди або Допомоги у відповідності до Постанови та цього доручення; документального підтвердження відсутності (наявності) у вказаних військовослужбовців випадків притягнення до відповідальності; з`ясування (отримання) інформації щодо наявності у військовослужбовця захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, перебування військовослужбовця у полоні (крім тих, які добровільно здалися в полон); оформлення відповідних довідок тощо.
Наведені факти свідчать про те, що Військовою частиною НОМЕР_1 не вживалися жодних заходів щодо реалізації Постанови № 153 щодо військовослужбовця ОСОБА_1 на реалізацію спірного права.
За наведеного суд вважає, що доводи позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідач, які полягають у не нарахуванні та невиплаті одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови № 153, знайшли своє підтвердження та як наслідок, відповідають дійсності.
Суд наголошує, що саме Військовою частиною НОМЕР_6 мають вживатися заходи щодо реалізацїї права позивача ОСОБА_1 на виплату ОГД, та саме посадові особи даної ВЧ зобов`язані здійснювати пошук, опрацювання, виготовлення та надання відповідної інформації, що обліковується та розпорядником якої є військова частина, де проходив службу позивач.
Статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях. Збройні Сили України виконують важливі завдання щодо захисту Держави, її суверенітету та територіальної цілісності під час воєнного стану.
Отже, питання соціального захисту військовослужбовців, на переконання суду, на сьогодні є особливо важливими та потребують ефективного судового захисту.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши правомірність прийнятого/неприйнятого (листи –відповіді) відповідачем рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що таке вказаним вище не відповідає, тому відмова відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн є протиправною.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн грн на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11.02.2025 № 153, суд зауважує таке.
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Суд зауважує, що відповідач хибно трактує критерії постанови КМУ № 153 щодо права позивача на виплату такої грошової винагороди, про що зазначено даному рішенні вище про критерії відповідності. Отже позовні вимоги зобов`язального характеру стосовно виплати одноразової грошової винагороди належать задоволенню. 
Відповідно до частин першої та другої и статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач вчиняє протиправну бездіяльність, не вживаючи жодних дій щодо реалізації прав позивача на виплату законодавчо передбаченої допомоги, не врахувавши усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 14, 72, 76 - 79, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
вирішив:
Задовольнити повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 .
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , одноразової грошової винагороди у розмірі 1 (один) мільйон гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	Валентина ЯНКІВСЬКА