Справа №333/5899/25
Провадження №2/333/342/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
26 серпня 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого – судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., представника позивачки – адвоката Кузьменка В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, за правилами загального позовного провадження, цивільну справи №333/5899/25 за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, - 

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовом, уточненим 05.06.2026 року, до Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, в якому просить суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , де 1/2 частка набута нею як частка у спільній сумісній власності подружжя, а інша 1/2 частка набута нею в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_3 . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . На випадок своєї смерті чоловік заповіт не складав, а тому, в силу правил ст.1217 ЦК України, спадкування відбулось за законом. До кола спадкоємців І черги, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, увійшли: вона і їхня донька ОСОБА_2 . У встановлений 6-місячний строк, 25.09.2024 року, позивачка звернулась до державного нотаріуса Першої бориспільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №78484567 від 25.09.2024 року, спадкова справа нотаріуса №222/2024. Відповідачка ОСОБА_2 подала до державного нотаріуса Першої бориспільської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь позивачки відповідно до ст.ст. 1273, 1274 ЦК України. Таким чином, позивачка є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: на спадкову квартиру АДРЕСА_1 , державний нотаріус відмовив, про що видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих.№383/02-31 від 11.04.2025 року, у зв`язку з тим, що нею не було надано документів, що підтвердили б право власності померлого ОСОБА_3 на зазначене нерухоме майно. Право власності на зазначену квартиру виникло в 2000-му році, тому інформація щодо даного нерухомого манна в ДРРП відсутня, однак право власності було зареєстровано ДКД «Мелітопольське міжміське БТІ», про що зроблено запис № 696 від 24.10.2000 року. При цьому, враховуючи, що квартира була придбана під час перебування позивачки з померлим ОСОБА_3 у шлюбі, тому дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а отже 1/2 частка належить позивачці на підставі закону як співвласнику спільного сумісного майна подружжя.
Ухвалою суду від 11.07.2025 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження і з метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочати підготовче провадження у справі (а.с.41).
Ухвалою суду від 13.11.2025 року підготовче провадження по цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.56).
05.06.2026 року від представника позивачки до суду надійшла заява про часткову зміну предмету спору.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце проведення судового засідання була повідомлена судом своєчасно і належним чином. 
Представник позивача у судовому засіданні підтримав викладене в позовній заяві, а також просив суд задовольнити позовні вимоги, з урахуванням внесених заявою про часткову зміну предмету спору від 05.06.2026 року змін, в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача – Мелітопольської міської ради Запорізької області у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений судом своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надав.
Відповідачка ОСОБА_2 , будучи повідомленою судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надала. 
Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 
Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого повторно 26.02.2025 року, позивачка ОСОБА_4 і ОСОБА_3 18 березня 1995 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №61.
Відповідачка – ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 221, та копією відповідного свідоцтва про шлюб, який було зареєстровано 09.09.2019 року, актовий запис №673, внаслідок чого відповідачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.18, 21).
30 вересня 2000 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яка діє за себе особисто і як законний представник від імені неповнолітнього сина ОСОБА_9 , (продавці) уклали з ОСОБА_3 (покупець) договір купівлі-продажі квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області і зареєстровано в реєстрі №4795 (а.с.27-28).
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №3576 (а.с.17).
25 вересня 2024 року Перша бориспільська державна нотаріальна контора зареєструвала спадкову справу за №222/2024, спадкодавець – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.64-93).
Згідно з копією матеріалів спадкової справи, 25 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Першої бориспільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 (а.с.66)
26 вересня 2024 року ОСОБА_2 подала до Першої бориспільської державної нотаріальної контори заяву про відмову від належної частки спадщини, що лишилася після смерті її батька ОСОБА_3 на користь матері ОСОБА_1 (а.с.79).
11 квітня 2025 року державним нотаріусом Першої бориспільської державної нотаріальної контори винесено постанову за №383/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності померлого на вказане нерухоме майно (а.с.92).
Таким чином, з матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 випливає, що ОСОБА_1 спадщину прийняла, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини від 25.09.2024 року. Іншим спадкоємцем першої черги є донька спадкодавця – ОСОБА_2 , яка подала заяву від 26.09.2024 року про відмову від прийняття спадщини.
З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст.16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обраний позивачкою спосіб захисту її прав передбачений законом і відповідає йому.
Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивачки шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягає використанню національними судами України як джерело права.
У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.
Згідно з положеннями статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним.
Як передбачено ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
На підставі ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
У відповідності до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно з ч. 2 та ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Зважаючи на те, що починаючи з лютого 2022 року місто Мелітополь є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, зазначене унеможливило надання нотаріусу інформації щодо містобудівельної, землевпорядної та іншої облікової документації певних видів, оскільки така документація залишилася на тимчасово окупованій території громади.
Таким чином, позивачка як спадкоємець за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 не може оформити своїх спадкових справ, у зв`язку з відмовою нотаріуса.
Крім того, враховуючи норми Глави 8 Сімейного кодексу України, а саме той факт, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , була придбана під час перебування позивачки з померлим ОСОБА_3 у шлюбі, то дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а отже 1/2 частка вказаної квартири належить позивачці на підставі закону як співвласнику спільного сумісного майна подружжя.
За таких обставин, враховуючи викладене вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, приймаючи до уваги відсутність заперечень з боку відповідача, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.317, 318, 1216, 1217, 1218 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд –
В И Р І Ш И В:
Позов  ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом,– задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_4 , право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , де 1/2 частка набута нею як частка у спільній сумісній власності подружжя, а інша 1/2 частка набута нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Копію заочного рішення надіслати відповідачам не пізніше двох днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складене 26 серпня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя           С.С. Тучков