ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2026 Справа № 914/1556/26 

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., за участю секретаря судового засідання Перейми Х.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: | Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», м. Львів
до відповідача: | ОСОБА_1 , с. Ожидів, Львівська обл.
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: | Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОДИІНВЕСТ», с. Ожидів, Львівська обл., в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича, м. Київ
про: | стягнення 1 112 887,63 грн.

Представники учасників справи: 
від позивача: Романова Н.В.– представник; 
від відповідача: не з`явився;
від третьої особи: не з`явився.

Обставини розгляду справи.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення з Біля Романа Павловича простроченої заборгованості перед державою за кредитним договором № ДК2063-1377 від 30.05.2022, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «БРОДИІНВЕСТ» та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії – Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», та залученим під державну гарантію на портфельній основі, в розмірі 1 112 887,63 грн, а також судового збору в розмірі 16 693,31 грн.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.05.2026 позовну заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишено без руху у зв`язку із недотриманням останнім вимог статей 162 та 164 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України).
04.06.2026 на адресу суду від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.06.2026.
Ухвалою суду від 29.06.2026 відкладено підготовче засідання на 13.07.2026.
Ухвалою суду від 13.07.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті 10.08.2026.
Судове засідання, призначене на 10.08.2026, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Мазовіти А.Б. у відпустці в період з 29.07.2026 по 12.08.2026.
Ухвалою суду від 23.07.2026 призначено судове засідання на 27.08.2026.
Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.05.2022 між АТ «Ощадбанк» та ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» було укладено кредитний договір №ДК2063-1377, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 2 000 000,00 грн.
Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено договором поруки №ДК2063-1377 від 30.05.2022, укладеним між банком, позичальником та відповідачем, відповідно до якого відповідач зобов`язався відповідати перед банком солідарно та в повному обсязі за виконання позичальником своїх зобов`язань.
Однак позичальник належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та не погасив кредит у встановлений строк до 29.05.2023. У зв`язку з тим, що кредит був частково забезпечений державною гарантією у розмірі 80%, після настання гарантійного випадку 04.07.2024 гарантом було здійснено виплату банку за гарантією у розмірі 1 112 887,63 грн. Вказана сума була спрямована на погашення простроченої заборгованості за основним боргом, у зв`язку з чим у позичальника виникла прострочена заборгованість перед державою у відповідному розмірі.
Крім того, позивач зазначив, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.04.2026 у справі №914/640/25 ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.
Таким чином, враховуючи невиконання позичальником кредитних зобов`язань, здійснення гарантом виплати за державною гарантією та невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поруки, позивач просить стягнути з відповідача як солідарного поручителя 1 112 887,63 грн заборгованості.
Відповідач проти позовних вимог не заперечив та відзиву на позовну заяву до суду не подав.
Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про достатність наявних матеріалів для розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача та відзиву на позовну заяву.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.
05.05.2022 між Міністерством фінансів України (далі – гарант), яке діяло від імені держави, та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» укладено договір про надання державної гарантії на портфельній основі №13110-05/74.
Судом встановлено, що відповідно до умов договору гарантії у разі настання гарантійного випадку, зокрема невиконання позичальником планового платежу за основним боргом та несплати такого платежу протягом 90 календарних днів, гарант зобов`язаний здійснити виплату банку суми за гарантією.
30.05.2022 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі – банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРОДИІНВЕСТ» (далі – позичальник) укладено кредитний договір №ДК2063-1377 (далі – кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит для покриття витрат, пов`язаних із провадженням сільськогосподарської діяльності.
Відповідно до п. 2.1 статті 2 кредитного договору банк зобов`язався надати на умовах цього договору, а позичальник зобов`язався отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі, визначеному в статті 3 цього договору та забезпечити своєчасну та в належному розмірі сплату процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Згідно із п. 3.1 статті 3 кредитного договору сума та валюта кредиту становить 2 000 000,00 грн (два мільйони гривень 00 копійок)
Кредит надається одноразово з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 29.11.2022 (п. 3.2 статті 3 кредитного договору).
Відповідно до пп. 3.4.1 п. 3.4 статті 3 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний забезпечити своєчасну та в належному розмірі сплату процентів за процентною ставкою (далі – базова процентна ставка), яка є змінюваною, розмір якої розраховується та встановлюється на відповідний період кредитування за цим договором із застосуванням такої формули: БПС = Індекс UIRD (3m) + Маржа, де:
- БПС – розмір базової процентної ставки у процентах річних, який розраховується та встановлюється на відповідний період кредитування за цим договором;
- Індекс UIRD (3m) – український індекс ставок за депозитами фізичних осіб (Ukrainian Index of Retail Deposit Rates) – cередньозважена річна ставка, що розраховується кожного банківського дня в системі Thomson Reuters на основі номінальних ставок по строкових депозитах фізичних осіб у гривні на строк 3 (три) місяці з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору і оприлюднюється на сайті Національного банку України в мережі Інтернет (на дату укладення цього договору за посиланням: http://www.bank.gov.ua/files/UIRD.xls), а також в системі Thomson Reuters. У випадку розходження значень ставки UIRD між різними джерелами інформації, перевага надається значенню ставки UIRD, що оприлюднена в системі Thomson Reuters;
- Маржа – доданок, який виражений у процентах, що становить 7% (сім цілих процентів).
На момент укладення договору, з урахуванням визначеного на таку дату індексу UIRD (3m) та із застосуванням формули, передбаченої пп. 3.4.1 цього договору, розмір базової процентної ставки становить 13,23% річних, який підлягає застосуванню для визначення зобов`язання позичальника зі сплати процентів до моменту першого перегляду (зміни) розміру такої базової процентної ставки у відповідності до пп. 3.4.3 цього договору (пп. 3.4.2 п. 3.4 статті 3 кредитного договору).
Згідно із пп. 3.4.3 п. 3.4 статті 3 кредитного договору перегляд базової процентної ставки та зміна її розміру (збільшення чи зменшення, якщо це є наслідком застосування формули, передбаченої пп. 3.4.1 цього договору) здійснюється банком кожного календарного кварталу в період з 01 по 07 числа першого місяця такого календарного кварталу, починаючи з дати укладення цього договору до повного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. При цьому застосовується індекс UIRD (3m), який визначається для відповідної дати, а саме станом на: « 01» січня, « 01» квітня, « 01» липня та « 01» жовтня відповідного року (далі – дата перегляду процентної ставки).
Із пункту 3.6 кредитного договору вбачається, що позичальник сплачує банку:
- комісійну винагороду за надання кредиту в 0,50% від суми кредиту в день надання кредиту;
- комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 0% річних від суми кредиту, щомісячно, в строк/термін сплати процентів за кредитом метод нарахування 30/360.
Цільове призначення кредиту – покриття будь-яких витрат, пов`язаних із провадженням сільськогосподарської діяльності в значення Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України» (п. 3.7 статті 3 кредитного договору).
Як вбачається із п. 3.8 статті 3 кредитного договору, кредит надається в порядку та на умовах, передбачених цим договором з рахунку для обліку основної суми боргу в безготівковому порядку на поточний рахунок позичальника.
Відповідно до п. 3.10 статті 3 кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту відповідно до графіку платежів, який є додатком 2 до цього договору та забезпечує сплату процентів за користування кредитом відповідно до умов цього договору. У випадках, визначених договором, графік платежів підлягає коригуванню банком.
У пункті 3.15 статті 3 кредитного договору сторони погодили порядок нарахування та сплати процентів. Так, позичальник зобов`язався забезпечити своєчасну та в належному розмірі сплату банку процентів за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору.
Підпунктом 3.15.1 пункту 3.15 статті 3 кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються щомісячно методом факт/факт у розмірі базової процентної ставки на основну суму боргу за строк правомірного користування основною сумою боргу, до якого включається день видачі кредиту та перебіг якого призупиняється:
1) у випадку своєчасного погашення основної суми боргу – в день фактичного повного погашення основної суми боргу (повернення кредиту) і такий день до розрахунку процентів не включається;
2) у випадку прострочення погашення основної суми боргу – у визначений згідно з умовами цього договору останній день, коли основна сума боргу могла бути погашена без порушення встановленого цим договором строку/терміну, і такий день до розрахунку процентів включається.
При нарахуванні процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як 1 (один) повний день користування кредитом.
Відповідно до п. 8.6 статті 8 кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін (за бажанням) і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
На виконання умов кредитного договору банк перерахував ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» кредитні кошти у розмірі 2 000 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №3865344314 від 31.05.2022 та відповідними банківськими виписками.
Крім того, судом встановлено, що кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОДИІНВЕСТ» був включений банком до портфеля кредитів, зобов`язання за якими частково забезпечені гарантією. 
З метою виконання вимог пунктів 16-18 договору гарантії 30.05.2022 банк уклав із позичальником додатковий договір №1 до кредитного договору №ДК2063-1377 від 30.05.2022, відповідно до якого сторони визначили, що ставка індивідуальної гарантії становить 80% (пп. 11 п. 1.1 розділу 1 Додаткового договору № 1).
Судом також встановлено, що відповідно до пп. 2.2 розділу 2 додаткового договору №1 позичальник обізнаний про те, що його грошові зобов`язання перед банком зі сплати основної суми боргу за кредитом будуть частково забезпечені гарантією у разі включення кредиту до портфеля. Позичальнику відомі та повністю зрозумілі умови надання гарантії, з якими він погоджується та вважає їх прийнятними для себе.
Також відповідно до пп. 2.2.1.1-2.2.1.6 додаткового договору №1 позичальнику відомо, що грошові кошти, отримані в результаті звернення стягнення на забезпечення або вжиття інших заходів щодо стягнення з позичальника простроченої заборгованості, спрямовуються, зокрема, на відшкодування (у порядку регресу) сум, сплачених за гарантією, та нарахованої пені до моменту повного відшкодування сум, сплачених за гарантією, і повної сплати нарахованої пені.
Відповідно до п. 3.4 розділу 3 додаткового договору №1 сторони домовилися встановити, що строк дії кредитного договору становить 20 років.
29.11.2022 між позичальником та банком укладено додатковий договір №2 до кредитного договору, відповідно до якого сторони домовилися викласти підпункт 3.2 статті 3 кредитного договору в новій редакції, якою, зокрема, визначено, що кредит надається з остаточним строком його повернення не пізніше 29.05.2023.
Додатковим договором № 2 від 29.11.2022 до кредитного договору графік платежів викладено в новій редакції, а саме:
1) 15.12.2022 (включно) – 200 000,00 грн;
2) 15.01.2023 (включно) – 200 000,00 грн;
3) 15.02.2023 (включно) – 200 000,00 грн;
4) 15.03.2023 (включно) – 400 000,00 грн;
5) 15.04.2023 (включно) – 400 000,00 грн;
6) 29.05.2023 (включно) – 600 000,00 грн.
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 30.05.2022 між АТ «Ощадбанк», ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № ДК2063-1377.
Згідно з умовами п. 2.1 договору поруки поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору.
Пунктом 2.2 договору поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань у тому ж обсязі, що і боржник, у порядку, визначеному кредитним договором, у тому числі, але не виключно, у разі повного або часткового невиконання боржником зобов`язань, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитом та/або повернення частини кредиту, у тому числі відповідно до графіка погашення кредиту, повернення кредиту після закінчення строку користування ним, у тому числі у разі дострокового повного або часткового погашення зобов`язання на вимогу кредитора, сплати комісійних винагород у строки, визначені кредитним договором, а також у разі невідшкодування завданих кредитору збитків, заподіяних внаслідок невиконання умов кредитного договору.
У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язання в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває права вимоги боржника і поручителя щодо сплати заборгованості за порушенням зобов`язанням, а поручитель та боржник з моменту порушення боржником зобов`язання відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пп. 3.2.2 п. 3 договору поруки).
Кредитор має право вимагати виконання зобов`язання за кредитним договором на власний вибір, як від боржника і поручителя спільно, так від будь-кого з них окремо, причому як в повному обсязі, так і частково (пп. 3.2.3 п. 3 договору поруки).
Згідно з пп. 3.2.4 п. 3 договору поруки з метою реалізації права вимоги до поручителя відповідно до умов договору кредитор має право, але не зобов`язаний, пред`явити (направити) поручителю вимогу. Ненаправлення кредитором вимоги не позбавляє його права вимагати від поручителя виконання зобов`язання відповідно до умов цього договору та вимог законодавства.
Підпунктом 3.27 пункту 3 договору поруки передбачено, що у разі направлення кредитором поручителю вимоги поручитель зобов`язується виконати порушене зобов`язання протягом 10 (десяти) календарних днів з дати направлення кредитором такої вимоги та в обсязі, визначеному у вимозі.
У разі, якщо кредитор скористався своїм правом, визначеним пп. 3.2.4 цього договору, та направив поручителю вимогу, така вимога є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем зобов`язання в розмірі, визначеному кредитором у вимозі. Єдиною підставою для визначення кредитором у вимозі розміру зобов`язань, що підлягають виконанню поручителем, є дані аналітичного обліку та рахунки, що ведуться установою кредитора для визначення грошових зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором (пп. 3.2.8 п. 3 договору поруки).
Підпунктами 10.1.1, 10.1.2, 10.3.1 пункту 10 договору поруки врегульовано такі питання:
- цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 10 років з моменту його підписання сторонами;
- до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 10 років;
- дія поруки за цим договором для цілей застосування ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) становить 10 років з моменту підписання цього договору сторонами.
Окрім цього, 29.11.2022 між банком, позичальником та поручителем укладено додатковий договір №1 до договору поруки, яким поручитель підтвердив свою обізнаність та згоду зі зміненими умовами кредитного договору, а також підтвердив надану банку фінансову поруку, яка є солідарною та охоплює зобов`язання позичальника у повному обсязі.
Судом встановлено, що позичальник не погасив основний борг у встановлений строк, а прострочення тривало понад 90 календарних днів, настав гарантійний випадок. У зв`язку з цим АТ «Ощадбанк» звернулося до гаранта з вимогою про здійснення виплати за державною гарантією.
04.07.2024 гарантом здійснено виплату банку за гарантією у розмірі 1 112 887,63 грн, що становить 80% від суми відповідної простроченої заборгованості за основним боргом. Зазначені кошти були спрямовані на погашення частини простроченої заборгованості позичальника за основним боргом.
У зв`язку із здійсненням державою виплати за гарантією 04.07.2024 у позичальника виникла прострочена заборгованість перед державою у розмірі 1 112 887,63 грн, а до держави перейшли права кредитора у відповідній частині. 
Водночас відповідно до умов договору гарантії та вимог законодавства АТ «Ощадбанк» наділено повноваженнями щодо стягнення зазначеної заборгованості з позичальника та інших зобов`язаних осіб.
Судом також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань поручителем банк направляв ОСОБА_1 вимоги про виконання зобов`язань за договором поруки, зокрема лист-вимогу №55/5.9-02/123906/2024 від 03.10.2024 та вимогу №55/5.9-02/12418/2025 від 30.01.2025. Однак зазначені вимоги залишилися без виконання.
30.01.2025 АТ «Ощадбанк» також повідомило відповідача про перехід до гаранта (держави) прав кредитора за кредитним договором та договором поруки у розмірі частини зобов`язання, виконаної Гарантом.
Станом на момент звернення до суду банк визначив розмір заборгованості, що підлягає стягненню з поручителя, у сумі 1 112 887,63 грн, яка становить прострочену заборгованість позичальника перед державою, що виникла внаслідок здійснення гарантом виплати за державною гарантією.
Судом встановлено також, що щодо ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» відкрито провадження у справі про банкрутство №914/640/25. Так, ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.03.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ».
29.04.2025 АТ «Ощадбанк» звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про визнання грошових вимог до ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» у загальному розмірі 1 498 384,55 грн, з яких 1 112 887,63 грн становила заборгованість перед державою, а 385 496,62 грн – прострочена заборгованість перед Банком.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.05.2025 у справі №914/640/25 грошові вимоги АТ «Ощадбанк» до ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» визнано у розмірі 1 498 384,55 грн.
У подальшому ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.11.2025 у справі №914/640/25 припинено процедуру розпорядження майном ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ», припинено повноваження арбітражного керуючого Заболотного Артура Анатолійовича як розпорядника майна, затверджено план санації ТзОВ «Бродиінвест» від 12.08.2025, схвалений протокольним рішенням зборів кредиторів від 10.11.2025 №5, та введено щодо ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» процедуру санації.
Керуючим санацією ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» було призначено арбітражного керуючого Мельника Юрія Анатолійовича.
Однак ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.04.2026 у справі №914/640/25 процедуру санації ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» припинено, припинено повноваження арбітражного керуючого Мельника Юрія Анатолійовича як керуючого санацією.
Цією ж ухвалою ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» визнано банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців. Ліквідатором ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» призначено арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича. 
Також судом скасовано арешти, накладені на майно ТзОВ «Бродиінвест», та інші обмеження щодо розпорядження його майном, за винятком обмежень, застосованих у кримінальному провадженні, та встановлено заборону на накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном «БРОДИІНВЕСТ».
Повідомлення про визнання ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури було оприлюднено у встановленому законом порядку.
Таким чином, судом встановлено, що позичальник ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим настав гарантійний випадок та 04.07.2024 державою в особі гаранта здійснено виплату АТ «Ощадбанк» за державною гарантією у розмірі 1 112 887,63 грн. Внаслідок такої виплати у позичальника виникла прострочена заборгованість перед державою у зазначеному розмірі.
Водночас виконання зобов`язань позичальника було забезпечено договором поруки, за яким відповідач взяв на себе солідарну відповідальність за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Незважаючи на направлені банком вимоги, відповідач зобов`язання за договором поруки не виконав, заборгованість у добровільному порядку не погасив.
Суд також бере до уваги, що відповідач відзиву на позовну заяву та доказів на спростування наведених позивачем обставин до суду не подав. Заперечень щодо факту укладення кредитного договору та договору поруки, отримання позичальником кредитних коштів, настання гарантійного випадку, здійснення гарантом виплати за гарантією, розміру заборгованості або наявності підстав для відповідальності поручителя відповідачем не заявлено.
З огляду на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, здійснення гарантом виплати в межах державної гарантії та невиконання відповідачем обов`язків, передбачених договором поруки, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача як солідарного поручителя заборгованості в розмірі 1 112 887,63 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, договори та інші правочини.
Приписами статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що 30.05.2022 між АТ «Державний ощадний банк України» та ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» укладено кредитний договір №ДК2063-1377, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2 000 000,00 грн для покриття витрат, пов`язаних із провадженням сільськогосподарської діяльності.
На виконання умов кредитного договору банк перерахував ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» кредитні кошти у розмірі 2 000 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №3865344314 від 31.05.2022 та відповідними банківськими виписками.
Відповідно до пункту 3.10 статті 3 кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту відповідно до графіку платежів, який є додатком до кредитного договору, та забезпечує сплату процентів за користування кредитом відповідно до умов договору.
Додатковим договором №2 від 29.11.2022 до кредитного договору сторонами змінено строк остаточного повернення кредиту, встановивши його не пізніше 29.05.2023, та погоджено новий графік платежів.
Таким чином, позичальник був зобов`язаний повернути отримані кредитні кошти у строки та в розмірах, визначених кредитним договором і додатковим договором №2.
Однак ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконало, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість за основним боргом.
Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Приписами статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» за кредитним договором 30.05.2022 між АТ «Державний ощадний банк України», ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №ДК2063-1377.
Згідно з пунктом 2.1 договору поруки поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому відповідно до умов кредитного договору.
Пунктом 2.2 договору поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань у тому ж обсязі, що і боржник, у тому числі у разі повного або часткового невиконання боржником зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом, повернення частини кредиту, повернення кредиту після закінчення строку користування ним, сплати комісійних винагород та інших платежів, передбачених кредитним договором.
Відповідно до підпункту 3.2.2 пункту 3 договору поруки у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язання в порядку та строки, встановлені кредитним договором, поручитель та боржник з моменту порушення боржником зобов`язання відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Підпунктом 3.2.3 пункту 3 договору поруки передбачено, що кредитор має право вимагати виконання зобов`язання за кредитним договором як від боржника і поручителя спільно, так і від будь-кого з них окремо, причому як у повному обсязі, так і частково.
Таким чином, умовами договору поруки сторони прямо погодили солідарний характер відповідальності поручителя та обсяг його відповідальності, що відповідає положенням статей 553, 554 ЦК України.
При цьому 29.11.2022 між банком, позичальником та поручителем укладено додатковий договір №1 до договору поруки, яким поручитель підтвердив свою обізнаність та згоду зі зміненими умовами кредитного договору, а також підтвердив надану банку фінансову поруку, яка є солідарною та охоплює зобов`язання позичальника у повному обсязі.
Отже, поручитель був обізнаний зі змінами основного зобов`язання та погодився на подальше забезпечення його виконання порукою. 
Підстав для висновку про припинення поруки у зв`язку зі зміною основного зобов`язання без згоди поручителя судом не встановлено.
Суд також враховує положення статті 543 ЦК України, відповідно до яких у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. 
Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 543 ЦК України кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Отже, з огляду на солідарний характер відповідальності поручителя кредитор вправі пред`явити вимогу безпосередньо до поручителя, незалежно від того, чи пред`являлася така вимога одночасно до основного боржника.
Судом також встановлено, що кредит ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» був включений банком до портфеля кредитів, зобов`язання за якими частково забезпечені державною гарантією.
05.05.2022 між Міністерством фінансів України, яке діяло від імені держави як гарант, та АТ «Державний ощадний банк України» укладено договір про надання державної гарантії на портфельній основі №13110-05/74, яким визначено, зокрема, обсяг гарантійних зобов`язань та порядок їх виконання, права, обов`язки та відповідальність гаранта і кредитора, умови настання гарантійного випадку, строк здійснення виплат у разі настання гарантійного випадку, розмір та порядок сплати до державного бюджету плати за надання гарантії, а також порядок погашення заборгованості перед державою у зв`язку з виконанням гарантійних зобов`язань.
Відповідно до умов зазначеного договору у разі настання гарантійного випадку, зокрема невиконання позичальником планового платежу за основним боргом та несплати такого платежу протягом 90 календарних днів, гарант зобов`язаний здійснити виплату банку суми за гарантією.
Як встановлено судом раніше, з метою виконання умов договору державної гарантії 30.05.2022 між банком та позичальником укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, відповідно до якого ставка індивідуальної гарантії становила 80 відсотків.
З матеріалів справи вбачається, що позичальник не виконав зобов`язань щодо погашення основного боргу у встановлені кредитним договором строки, а прострочення виконання зобов`язання тривало понад 90 календарних днів, у зв`язку з чим настав передбачений договором державної гарантії гарантійний випадок.
Таким чином, АТ «Ощадбанк» звернулося до гаранта з вимогою про здійснення виплати за державною гарантією.
04.07.2024 гарантом здійснено виплату банку за гарантією у розмірі 1 112 887,63 грн, що становить 80 відсотків відповідної простроченої заборгованості за основним боргом. Зазначені кошти були спрямовані на погашення частини простроченої заборгованості позичальника за основним боргом.
Відповідно до п. 15-1 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України (далі – БК України) гарантійне зобов`язання – зобов`язання гаранта повністю або частково виконати боргові зобов`язання суб`єкта господарювання - резидента України перед кредитором у разі невиконання таким суб`єктом його зобов`язань за кредитом (позикою), залученим під державну чи місцеву гарантію.
Згідно з п. 4 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України
Відповідно до ч. 1 ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці забезпечує проведення державної економічної політики, здійснює прогнозування та державне регулювання національної економіки, а також забезпечує розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку.
Статтею 6 Закону України «Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні» визначено, що Кабінет Міністрів України забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері розвитку підприємництва, розроблення та виконання загальнодержавних програм розвитку малого і середнього підприємництва з урахуванням загальнодержавних пріоритетів, здійснює заходи щодо розвитку інфраструктури підтримки малого і середнього підприємництва, спрямовує, координує та контролює діяльність органів виконавчої влади, які забезпечують надання державної підтримки.
За змістом статті 12 цього Закону державна підтримка передбачає формування програм, в яких визначається механізм цієї підтримки. Програми державної підтримки розробляються та впроваджуються спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва із залученням інших центральних органів виконавчої влади та громадських організацій, що представляють інтереси суб`єктів малого і середнього підприємництва. Державні програми підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України в установленому законом порядку.
Приписами статті 16 Закону України «Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні» встановлено, що надання фінансової державної підтримки здійснюється спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва, іншими органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, Українським фондом підтримки підприємництва та іншими загальнодержавними фондами, регіональними та місцевими фондами підтримки підприємництва.
Фінансова державна підтримка надається за рахунок державного та місцевих бюджетів.
Порядок використання коштів державного бюджету для фінансової державної підтримки суб`єктів малого і середнього підприємництва затверджується відповідно до вимог бюджетного законодавства.
Статтею 17 БК України передбачено, що державні гарантії можуть надаватися виключно у межах і за напрямами, що визначені законом про Державний бюджет України. Державні гарантії надаються на умовах платності, строковості, а також забезпечення виконання зобов`язань у спосіб, передбачений законом.
У разі виконання державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою, міською, селищною чи сільською територіальною громадою) гарантійних зобов`язань перед кредиторами шляхом здійснення платежів за рахунок коштів державного (місцевого) бюджету або шляхом укладання з такими кредиторами договорів про реструктурування сум, повернення яких гарантовано, у суб`єктів господарювання, зобов`язання яких гарантовані, з моменту такого виконання виникає прострочена заборгованість перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою, міською, селищною чи сільською територіальною громадою) за кредитами (позиками), залученими під державні (місцеві) гарантії, в обсязі фактичних витрат державного (місцевого) бюджету та/або таких реструктурованих сум, а до держави (Автономної Республіки Крим, обласної ради, міської, селищної чи сільської територіальної громади) переходять права кредитора та право вимагати від таких суб`єктів господарювання погашення заборгованості в установленому законом порядку, якщо такі права не були передбачені відповідними договорами (ч. 8 ст. 17 БК України).
Водночас абз. 5 ч. 9 ст. 17 БК передбачено, що прострочена заборгованість суб`єктів господарювання перед державою та перед банком-кредитором за кредитами, залученими під державну гарантію на портфельній основі, стягується з таких суб`єктів господарювання банком-кредитором у порядку, встановленому законодавством щодо управління проблемними активами в банках України та відповідним правочином щодо надання державної гарантії на портфельній основі, з подальшим перерахуванням пропорційної частки в рахунок погашення заборгованості перед державою.
На виконання зазначених положень законодавства Кабінетом Міністрів України постановою від 14.07.2021 №723 затверджено Порядок надання державних гарантій на портфельній основі, яким визначено умови, критерії та механізм надання фінансової державної підтримки за рахунок коштів державного бюджету за відповідною програмою.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 №1262 «Про надання державних гарантій на портфельній основі у 2021 році» АТ «Ощадбанк» включено до переліку банків-кредиторів за вказаною програмою з граничним обсягом надання у 2021 році державних гарантій на портфельній основі у розмірі 2 000 000 000 грн.
Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також пунктів 1, 37, 45 Статуту акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», АТ «Ощадбанк» є державним банком, який має право надавати банківські та інші фінансові послуги, а також здійснювати інші види діяльності в національній та іноземній валютах. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг та вчиняти правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності.
За умовами пункту 39 зазначеного договору з метою реалізації зворотної вимоги (регресу) гаранта до позичальників, на виконання статті 17 Бюджетного кодексу України та відповідних положень договору банк-кредитор зобов`язався, зокрема, застосовувати інструменти врегулювання заборгованості за проблемним кредитом з метою погашення простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань позичальника зі сплати відповідної пені.
Крім того, банк-кредитор зобов`язаний здійснювати заходи щодо стягнення суми, сплаченої гарантом, із реалізацією відповідних процесуальних прав у судах, органах нотаріату, органах державної виконавчої служби, у приватних виконавців, арбітражних керуючих та адвокатів, а також перераховувати кошти, отримані внаслідок застосування інструментів врегулювання заборгованості за проблемним кредитом, на рахунок гаранта у сумі, пропорційній ставці індивідуальної гарантії за відповідним проблемним кредитом.
Таким чином, аналіз наведених положень законодавства та умов договору про надання державної гарантії на портфельній основі свідчить, що державна гарантія на портфельній основі є механізмом часткового забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та покриття частини кредитного ризику банку-кредитора.
При цьому у разі виконання гарантом гарантійного зобов`язання шляхом здійснення відповідної виплати за рахунок коштів державного бюджету у позичальника виникає прострочена заборгованість перед державою в обсязі фактичних витрат державного бюджету, а до держави переходять права кредитора в частині виконаного нею зобов`язання.
Отже, внаслідок виконання гарантом гарантійного зобов`язання у відповідній частині до держави перейшли права кредитора щодо позичальника, а у позичальника виникла прострочена заборгованість перед державою.
Водночас законодавством та умовами договору про надання державної гарантії на портфельній основі прямо передбачено механізм реалізації такого права гаранта через банк-кредитор. Зокрема, банк-кредитор наділений повноваженнями щодо стягнення простроченої заборгованості як перед державою, так і перед банком, із подальшим розподілом стягнутих коштів між державою та банком пропорційно розміру відповідної гарантії.
Таким чином, надання банку-кредитору повноважень щодо стягнення заборгованості перед державою не суперечить природі державної гарантії, а є передбаченим законом та договором способом реалізації державою права зворотної вимоги до позичальника.
Судом також встановлено, що листом АТ «Ощадбанк» №55/5.9-02/12417/2025 від 30.01.2025 відповідача повідомлено про перехід прав кредитора до гаранта – держави за кредитним договором та договором поруки у розмірі частини зобов`язання, виконаної гарантом.
Отже, з урахуванням встановлених обставин, положень статті 17 Бюджетного кодексу України, постанов Кабінету Міністрів України, Порядку №723, а також умов Договору про надання державної гарантії на портфельній основі №13110-05/74 від 05.05.2022, суд доходить висновку, що АТ «Ощадбанк» має належні правові підстави та відповідні повноваження для здійснення заходів зі стягнення з відповідача простроченої заборгованості перед державою, яка виникла внаслідок виконання гарантом гарантійного зобов`язання.
При цьому такі повноваження АТ «Ощадбанк» ґрунтуються не лише на умовах укладеного між Міністерством фінансів України та банком Договору про надання державної гарантії на портфельній основі, а безпосередньо передбачені частиною дев`ятою статті 17 Бюджетного кодексу України, яка встановлює спеціальний порядок стягнення простроченої заборгованості за кредитами, залученими під державну гарантію на портфельній основі.
Варто зауважити, що сам факт перебування позичальника у процедурі банкрутства не припиняє забезпеченого порукою зобов`язання та не звільняє поручителя від відповідальності, якщо порука є чинною та кредитор реалізує передбачене договором поруки право вимоги до солідарного боржника.
Положення цивільного законодавства щодо солідарного обов`язку боржників передбачають право кредитора вимагати виконання зобов`язання безпосередньо від будь-кого із солідарних боржників.
Таким чином, наявність щодо ТзОВ «БРОДИІНВЕСТ» справи про банкрутство та відкриття ліквідаційної процедури не позбавляє кредитора права звернутися з вимогою до поручителя, який відповідно до договору поруки взяв на себе солідарний обов`язок відповідати за виконання позичальником кредитного зобов`язання.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про недійсність кредитного договору, договору поруки або додаткових договорів до них, припинення поруки, звільнення поручителя від відповідальності чи погашення відповідачем заявленої до стягнення суми.
Перевіривши визначений позивачем розмір заборгованості, суд встановив, що сума 1 112 887,63 грн відповідає розміру виплати, здійсненої гарантом 04.07.2024 за державною гарантією, та підтверджується матеріалами справи.
Відтак, встановивши факт неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, настання гарантійного випадку, здійснення гарантом 04.07.2024 виплати за державною гарантією у розмірі 1 112 887,63 грн, виникнення у позичальника простроченої заборгованості перед державою у зазначеному розмірі, а також чинність договору поруки та солідарний характер відповідальності поручителя, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 1 112 887,63 грн простроченої заборгованості перед державою.
Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини , які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов підлягає задоволенню повністю.
З огляду на викладене, керуючись статтями 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Біля Романа Павловича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код – НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії – Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» (79000, м. Львів, вул. Січових Стрільців, буд. 9; ідентифікаційний код – 09325703) прострочену заборгованість перед державою за кредитним договором №ДК2063-1377 від 30.05.2022, залученим під державну гарантію на портфельній основі, у розмірі 1 112 887,63 грн, а також судовий збір у сумі 16 693,31 грн.
Реквізити рахунку стягувача в банку (Філія Львівське обласне управління АТ «ОЩАДБАНК»):
МФО банку – 325796;
Код одержувача – 09325703;
Номер банківського рахунку – НОМЕР_2 .
3. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 07.09.2026.

Суддя Мазовіта А.Б.