Справа №333/3274/26
Провадження №2/333/3449/26
ЗАОЧНЕ рішення
Іменем України

07 липня 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючої судді Варнавської Л.О.
за участю секретаря судового засідання Яблуновської А.О.,
розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:
У березні 2026 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №1001429616 від 20.09.2012 року в розмірі 54660,00 грн., а також понесені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.09.2012 року між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1001429616, за яким кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит, в розмірі визначеному кредитним договором, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі, додатках до нього та в Правилах надання і повернення кредиту, що розміщені на офіційному веб-сайті кредитодавця.
21.10.2022 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу № 21/10/22, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1001429616 від 20.09.2012 року та згідно якого сума боргу перед новим кредитором - позивачем (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 54660,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 47209, 30 грн.; заборгованість за відсотками - 7450, 70 грн.;
Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 26.03.2026 року провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надіслав суду заяву в якій просив розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом розміщення оголошення на сайті суду, оскільки останній зареєстрований на території м. Мелітополь Запорізької області, яка є тимчасово окупованою територією України. Відповідач відзив на позовну заяву не подав.
За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.
Позивач у своєму позові посилається на те, що 20.09.2012 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1001429616. 
Натомість з наданого суду доказу: Договору про надання споживчого кредиту за № 1001429616 вбачається що між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 цей договір укладено 21.03.2012 року.
Кредитний договір № 1001429616 від 21.03.2012 та графік платежів, який є Додатком №1 до Договору №1001429616 від 21.03.2012 підписано відповідачем власноручним підписом.
Крім того, 21.03.2012 відповідачем також підписано згоду на обробку персональних даних та Опитувальний лист фізичної особи, а також договір комплексного страхування позичальника № 06/06/1001429616 від 21.03.2012.
Також підтвердженням підписання та початку виконання Договору споживчого кредиту є накладна № б/н від 21.03.2012 року про отримання відповідачем товару у кредит також підписана відповідачем 21.03.2012 року. Крім того, в матеріалах справи міститься специфікація до кредитного договору № 1001429616 від 21.03.2012, згідно з якою АТ «ОТП БАНК» прийнято позитивне рішення щодо можливості надати позичальнику кредит у розмірі 1030,70 грн. та квитанція № 3242\з27 від 21.03.2012 про сплату відповідачем першого внеску за товар у сумі 105,17 грн., які також містять підпис відповідача.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача.
Обґрунтовуючи право на стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором № 1001429616 від 20.09.2012 року, позивач надав суду копію договору факторингу №21/10/22 укладеного 21.10.2022 між Акціонерним товариством «ОТП Банк» і ТОВ «Діджи Фінанс», за яким первісний кредитор передав, а Фактор (Новий кредитор) прийняв право грошової вимоги, що належить Клієнту, і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між первісним кредитором і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №21/10/22 від 21.10.2022 позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 1001429616 від 20.09.2012 року на загальну суму 54 660,00 грн.
Одночасно, позивачем не надано зокрема самого кредитного договору № 1001429616 від 20.09.2012 року, за яким позивач просить стягнути заборгованість в загальному розмірі 54 660,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 47 209, 30 грн. та заборгованість за відсотками 7 450, 70 грн., що позбавляє суд можливості встановити, по-перше сам по собі факт події укладення такого кредитного договору, та по-друге умови визначені договором (в т.ч. розмір наданого кредиту, відсоткову ставку, строк кредитування, тощо).
Суд критично оцінює доводи позивача та надані ним докази, оскільки останні не підтверджують належними та допустимими доказами ані факту укладення між сторонами саме кредитного договору №1001429616 від 20.09.2012 року, ані обсягу та структури заявленої до стягнення заборгованості.
Так, звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «Діджи Фінанс» посилається на те, що між АТ «ОТП Банк» та відповідачем 20.09.2012 року було укладено кредитний договір №1001429616, право вимоги за яким перейшло до позивача на підставі договору факторингу №21/10/22 від 21.10.2022 року.
Разом з тим, у порушення вимог статей 76, 77, 81 ЦПК України позивачем не надано суду належного доказу існування саме кредитного договору № 1001429616 від 20.09.2012 року, за яким заявлено вимоги про стягнення заборгованості.
Натомість матеріали справи містять копію договору про надання споживчого кредиту № 1001429616, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 21.03.2012 року, а також додатки до нього, зокрема графік платежів, згоду на обробку персональних даних та інші документи. 
Таким чином, між відомостями, викладеними у позовній заяві, та письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, наявні істотні суперечності щодо дати укладення договору, його змісту та умов кредитування, які позивачем не усунуті та належним чином не пояснені.
Крім того, позивачем не надано належного та детального розрахунку заборгованості із зазначенням періодів нарахування процентів, здійснених платежів, залишку заборгованості після кожної операції, а також первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували рух коштів за кредитним рахунком відповідача.
Сам по собі витяг з реєстру боржників до договору факторингу не є належним та достатнім доказом існування кредитного зобов`язання, його дійсного розміру та безспірності заявленої до стягнення заборгованості, оскільки такий документ складений безпосередньо сторонами договору факторингу та не підтверджує первинних підстав виникнення боргу.
Суд також враховує, що відповідно до статей 512, 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора лише в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу права вимоги. Водночас відсутність належних доказів існування первісного зобов`язання та його умов унеможливлює встановлення обсягу прав, які фактично перейшли до позивача.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами ані факту виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем у заявленому розмірі, ані правових підстав для його стягнення.
Відповідно до положень статей 12, 13, 76–81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а суд не вправі збирати докази на підтвердження позовних вимог замість позивача.
Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» у повному обсязі.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.4, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повне судове рішення складене 07.07.2026 року.

Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя Л.О. Варнавська