Справа № 743/502/26 
Провадження № 2-о/743/54/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого - судді Макаревича Я.М.,
за участі секретаря судового засідання Воєдило О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ріпки в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа: Ріпкинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції заявника
ОСОБА_1 звернулася до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.
Обґрунтовує свої вимоги тим, що після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, заповідана заявниці. Під час оформлення спадщини нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через технічну помилку в по батькові спадкодавиці у правовстановлюючому документі на земельну ділянку, де зазначено « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 ». Інші документи, зокрема паспорт та посвідчення спадкодавиці, підтверджують правильне по батькові – « ОСОБА_3 ». Оскільки виправити допущену помилку в адміністративному порядку неможливо через припинення діяльності органу, який видав свідоцтво, заявниця просить суд встановити факт належності правовстановлюючого документа її матері з метою оформлення спадкових прав.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02.06.2026 прийнято заяву до розгляду, судове засідання призначене на 17.07.2026.
16.06.2026 від Ріпкинської селищної ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. 
24.06.2026 від заявника надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та підтримку заявлених вимог.
Заявник в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 30.07.2015 виконавчим комітетом Замглайської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 07.11.2014, виданим Реєстраційною службою Ріпкинського районного управління юстиції Чернігівської області, право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7424455700:01:001:0039, площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за   ОСОБА_4 .
Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим Ріпкинським РВ УМВС України в Чернігівській області 11.12.1996, прізвище, ім`я та по батькові власниці земельної ділянки зазначено як « ОСОБА_4 ».
Судом встановлено, що 24.09.2008 приватним нотаріусом Ріпкинського районного нотаріального округу Чернігівської області посвідчено заповіт, зареєстрований за № 3115, відповідно до якого ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно заявниці.
Крім того, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Ріпкинського районного нотаріального округу Чернігівської області заведено спадкову справу. Постановою приватного нотаріуса від 10.04.2026 № 78/02-31 заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з розбіжністю у по батькові спадкодавиці, зазначеному у свідоцтві про право власності на нерухоме майно, а саме: « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 ».
ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін 
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За положеннями частин 1, 2 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного провадження (загального або спрощеного) та окремого провадження.
Згідно з частиною 7 статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Розбіжність у по батькові особи, зазначеному у свідоцтві про право власності на нерухоме майно, має очевидний технічний характер. Водночас прізвище, ім`я, місце проживання спадкодавиці, місцезнаходження належного їй нерухомого майна, а також інші персональні дані, що містяться в матеріалах справи, узгоджуються між собою та дають підстави для висновку, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 07.11.2014 видане саме ОСОБА_4 , незважаючи на помилкове зазначення її по батькові як « ОСОБА_2 ».
Суд також враховує, що заявниця є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 та звернулася до нотаріуса для оформлення спадкових прав. Водночас постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину саме через наявність зазначеної розбіжності у правовстановлюючому документі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 76, 81, 263-265, 293, 315, 318, 319 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Заяву задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа – свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , виданого 07.11.2014 Реєстраційною службою Ріпкинського районного управління юстиції Чернігівської області на ім`я « ОСОБА_4 ».
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 17.07.2026.
Суддя          Я.М. МАКАРЕВИЧ