Справа №:755/17085/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2026 р.           м. Київ
Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Коваленко І.В.,
за участю секретаря судового засідання Назарової І.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,
встановив:
 
Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, державний номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб потерпілої особи. Відповідача було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується постановою суду про притягнення його до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність відповідача як особи, яка використовувала транспортний засіб VOLKSWAGEN JETTA, державний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг». Позивач зазначає, що у зв`язку з настанням страхового випадку ним було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 25 878,56 грн. Разом з тим, у процесі врегулювання страхового випадку позивачем встановлено факт використання транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, державний номер НОМЕР_1 , для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі. Позивач зазначає, що відповідно до розміру коригуючого коефіцієнта залежно від сфери використання транспортного засобу для такого виду використання транспортного засобу мав застосовуватись коригуючий коефіцієнт К3 у розмірі 1,1-1,4. Натомість при укладенні договору страхування щодо транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, державний номер НОМЕР_1 , було застосовано коригуючий коефіцієнт К3=1, тобто менший коефіцієнт, ніж передбачений для транспортного засобу, який використовується для надання послуг із перевезення пасажирів або як таксі. Позивач посилається на те, що відповідач при укладенні договору страхування не повідомив страховика про фактичну сферу використання транспортного засобу, що мало істотне значення для оцінки страхового ризику та визначення страхового платежу. З огляду на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася під час використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж було визначено договором страхування, позивач вважає, що у нього виникло право на компенсацію 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Таким чином, позивач визначив розмір заявлених до стягнення коштів у сумі 12 939,28 грн, що становить 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у розмірі 25 878,56 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 300,00 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.
Копію ухвали про відкриття провадження було направлено відповідачу поштовим відправленням, однак конверт повернувся до суду неврученим.
Позивач у позовній заяві просив розглядати справу за відсутності його представника та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав, своїх заперечень щодо позовних вимог не надав.
20 лютого 2026 року (вх.№8737) до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких позивач зазначив, що страховик не мав права відмовити відповідачу в укладенні договору ОСЦПВ, а договір укладається на підставі інформації, наданої страхувальником, який несе відповідальність за її достовірність та актуальність. Позивач вказав, що використання транспортного засобу у сфері таксі передбачає підвищений страховий ризик та застосування відповідного коригуючого коефіцієнта, а тому відповідач був зобов`язаний повідомити страховика про зміну істотних обставин страхового ризику та використання транспортного засобу у зазначеній сфері. Також позивач зазначив, що обов`язок страхувальника щодо повідомлення страховика про істотні зміни обставин ризику має тривалий характер та існує протягом усього строку дії договору страхування. На думку позивача, для виникнення права страховика на регрес відповідно до статті 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вимагається доведення факту виконання конкретного комерційного перевезення безпосередньо в момент дорожньо-транспортної пригоди, достатнім є встановлення факту використання транспортного засобу у сфері, що передбачає підвищений коригуючий коефіцієнт, протягом дії договору страхування та неповідомлення про таку зміну страховика. Крім того, позивач посилався на те, що відповідач не повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди та не сприяв проведенню страхового розслідування, а наявність чинного протоколу обов`язкового технічного контролю, на думку позивача, додатково підтверджує використання транспортного засобу у сфері підвищеного страхового ризику. Позивач вказав, що, незважаючи на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків, страховик виконав свої зобов`язання та здійснив потерпілій особі страхове відшкодування, після чого набув право на звернення до відповідача з регресною вимогою. У зв`язку з цим позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов наступного.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
10 вересня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів VOLKSWAGEN JETTA, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , та MERCEDES Vito 120 CDI, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/40734/20-п відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР-201115601.
Відповідно до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу MERCEDES Vito 120 CDI, державний номер НОМЕР_3 , з урахуванням зносу та без урахування ПДВ, становить 25 878,56 грн.
Згідно із заявою на виплату страхового відшкодування від 02 квітня 2021 року між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» погоджено розмір страхового відшкодування у сумі 25 878,56 грн.
На підставі заяви про виплату страхового відшкодування та інших матеріалів страхової справи ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 25 878,56 грн, що підтверджується платіжною інструкцією.
Під час укладення договору страхування страхувальником було зазначено, що транспортний засіб VOLKSWAGEN JETTA, державний номер НОМЕР_1 , не використовується як таксі або маршрутне таксі.
Разом з тим, під час розслідування страхового випадку встановлено, що зазначений транспортний засіб використовувався для надання послуг з перевезення пасажирів, зокрема як таксі. На транспортному засобі були наявні наліпки з логотипом служби таксі «Bolt», а відповідно до письмової відповіді «Bolt» транспортний засіб VOLKSWAGEN JETTA, державний номер НОМЕР_1 , був зареєстрований у базі «Bolt» та в день дорожньо-транспортної пригоди ним надавалися послуги з перевезення пасажирів.
Таким чином, під час укладення договору страхування щодо транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA було застосовано коригуючий коефіцієнт К3=1, тоді як з урахуванням фактичної сфери використання транспортного засобу мав застосовуватися коригуючий коефіцієнт у розмірі від 1,1 до 1,4.
ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, що становить 12 939,28 грн.
Застосовані норми права.
Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання чи утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV).
Згідно з п. 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV, ці відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, і в разі розбіжностей застосовуються норми Закону № 1961-IV.
Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати на відновлювальний ремонт з урахуванням зносу, включаючи витрати на евакуацію транспортного засобу.
Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, страховик має право здійснювати виплату без проведення експертизи, якщо страховик і потерпілий узгодили розмір та спосіб виплати страхового відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право регресної вимоги до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
Згідно з п. 17.3 ст. 17 Закону № 1961-IV, страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.
Відповідно до ст. 7 Закону № 1961-IV та Розпорядження Держфінпослуг № 566 страховий платіж визначається шляхом застосування базового платежу та коригуючих коефіцієнтів, у тому числі коефіцієнта К3 залежно від сфери використання транспортного засобу.
Згідно з таблицею коригуючих коефіцієнтів (Розділ ІІІ Розпорядження № 566), для транспортних засобів, що використовуються як таксі або для перевезення пасажирів, встановлено коефіцієнт К3 = 1,1-1,4.
Відповідно до п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону № 1961-IV, якщо страховик здійснив відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, особа, відповідальна за шкоду, зобов`язана компенсувати страховикові 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Мотиви і висновки суду.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов наступних висновків.
Шкода була завдана джерелом підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню відповідно до ст. 1187 та ст. 1191 ЦК України.
Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована позивачем за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій особі було завдано майнової шкоди, у зв`язку з чим позивач здійснив страхове відшкодування.
З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору страхування сфера використання забезпеченого транспортного засобу була визначена без урахування його фактичного використання для надання послуг з перевезення пасажирів, тобто як таксі.
При цьому використання транспортного засобу як таксі передбачає застосування іншого, більшого коригуючого коефіцієнта К3, ніж той, який був застосований при укладенні договору страхування.
Таким чином, фактична сфера використання транспортного засобу відрізнялася від зазначеної при укладенні договору страхування, що мало істотне значення для визначення страхового ризику та розміру страхового платежу.
Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач мав повідомити страховика про фактичне використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає застосування більшого коригуючого коефіцієнта.
При цьому суд враховує, що відповідно до положень п. 17.3 ст. 17 Закону № 1961-IV обов`язок повідомлення страховика про відомі страхувальнику обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, покладено саме на страхувальника.
Отже, укладення договору страхування на підставі відомостей, наданих страхувальником, саме по собі не звільняє останнього від обов`язку повідомляти страховика про істотні обставини, які впливають на оцінку страхового ризику та розмір страхового платежу.
Суд також бере до уваги додаткові пояснення позивача, які надійшли до суду 09 лютого 2026 року.
У зазначених поясненнях позивач звертає увагу на те, що страховик при укладенні договору ОСЦПВ діє на підставі інформації, наданої страхувальником, а тому саме страхувальник несе відповідальність за достовірність наданих відомостей. Позивач також зазначає, що обов`язок страхувальника повідомляти страховика про зміни істотних обставин страхового ризику має тривалий характер та зберігається протягом строку дії договору страхування.
Суд погоджується з наведеними доводами в частині того, що обов`язок страхувальника щодо повідомлення страховика про істотні обставини страхового ризику має значення для визначення належного розміру страхового платежу.
Разом з тим суд зазначає, що для вирішення даного спору визначальним є не питання добросовісності дій страховика при укладенні договору страхування, а встановлення обставин, передбачених п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону № 1961-IV, а саме факту здійснення страховиком страхового відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування.
Тому посилання позивача на те, що страховик не мав можливості відмовити відповідачу в укладенні договору страхування, не проводить страхове розслідування до укладення договору, а також не має права достроково припинити дію договору у зв`язку з виявленням недостовірних відомостей, не змінюють встановлених судом обставин та не є самостійними підставами для задоволення позову.
Водночас наведені обставини підтверджують позицію позивача щодо того, що страховик при укладенні договору страхування обмежений інформацією, наданою страхувальником, а тому достовірність таких відомостей має забезпечуватися самим страхувальником.
Також суд враховує доводи позивача про те, що використання транспортного засобу як таксі пов`язане з іншим рівнем страхового ризику та передбачає застосування відповідного коригуючого коефіцієнта.
Зазначене має безпосереднє значення для спірних правовідносин, оскільки відповідно до п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону № 1961-IV саме різниця у сфері використання транспортного засобу, яка зумовлює застосування більшого коригуючого коефіцієнта, є підставою для виникнення у страховика права на компенсацію 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Судом також враховується, що обов`язковий технічний контроль транспортного засобу та інші обставини, на які посилається позивач у додаткових поясненнях, можуть характеризувати сферу та умови його експлуатації, однак у цій справі право позивача на регресну вимогу виникає саме з підстав, передбачених п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону № 1961-IV.
Таким чином, наведені у додаткових поясненнях доводи позивача суд оцінює у сукупності з іншими доказами, наданими на підтвердження фактичного використання забезпеченого транспортного засобу як таксі.
Суд також враховує, що положення п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону № 1961-IV не ставлять право страховика на компенсацію 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у залежність від необхідності доведення того, що в момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб виконував конкретне замовлення з перевезення пасажира за плату.
Визначальним є встановлення факту використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, яка передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування.
Установлено, що страховий випадок настав під час дії договору страхування, а позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі.
При цьому встановлено, що транспортний засіб фактично використовувався як таксі, тоді як при укладенні договору страхування відповідна сфера використання транспортного засобу не була врахована, внаслідок чого страховий платіж визначався із застосуванням меншого коригуючого коефіцієнта.
Отже, між фактичними умовами використання транспортного засобу та умовами, виходячи з яких визначався страховий платіж, наявна відмінність, яка має істотне значення для визначення страхового ризику.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність передбачених п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону № 1961-IV підстав для компенсації 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Розмір заявленої до стягнення суми відповідає 50 відсоткам здійсненої позивачем страхової виплати.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо судових витрат.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Судом досліджено договір про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Войціховським А.В. та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» від 16 липня 2025 року, а також акт приймання-передачі наданих послуг № 23224 від 28 липня 2025 року, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 7300,00 грн.
Вищенаведені документи суд оцінює як належні та достатні докази на підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Водночас, вирішуючи питання про розмір витрат, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує категорію та складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, ціну позову, а також те, що правові позиції у спорах цієї категорії є усталеними.
За таких обставин суд дійшов висновку про співмірність витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, у зв`язку з чим саме зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо судового збору.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258-259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 2, 7, 17, 29, 36, 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд
у х в а л и в:
Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомо, адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (ЄДРПОУ 39433769, м. Київ, вул. Васильківська, буд.14) грошові кошти в розмірі 12 939 (дванадцять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн 28 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомо, адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (ЄДРПОУ 39433769, м. Київ, вул. Васильківська, буд.14) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомо, адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (ЄДРПОУ 39433769, м. Київ, вул. Васильківська, буд.14) судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя :         І.В.Коваленко