13.08.2026 
Справа № 482/1085/26 
Номер провадження 2/482/1149/2026 

РІШЕННЯ
Іменем України

13 серпня 2026 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Кічули В.М., за участю секретаря судового засідання Алєксєєнко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:
Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 .
Позовна заява обґрунтована тим, що 19.10.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та відповідачем було укладено договір № 47557-10/2025, за яким відповідач отримав кредиту розмірі 6000,00 грн.
Також, 11.10.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем було укладено договір № 103422/824, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн.
Позивач вказує, що в результаті укладання ряду договорів факторингу (відступлення прав вимоги) до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаними вище договорами.
Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, у нього перед позивачем утворилася заборгованість:
•за договором № 44557-10/2025 від 19.10.2025 року у розмірі 25080,00 грн., з яких 6000,00 грн. — заборгованість за основною сумою боргу, 6480,00 грн. — заборгованість за відсотками, 600,00 грн. — заборгованість по комісії та 12000,00 грн. — заборгованість за штрафами;
•за договором № 103422824 від 11.10.2025 року у розмірі 16648,74 грн., з яких 4000,00 грн. — заборгованість за основною сумою боргу, 2380,74 грн. — заборгованість по процентам за користування кредитом, 900,00 грн. — заборгованість по комісії за надання кредиту, 2368,00 грн. — заборгованість по комісії за обслуговування кредиту та 7000,00 грн. — заборгованість за неустойкою (пеня, штраф),
а загалом 41728,74 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача разом із сумою судових витрат.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав частково, просив не стягувати з нього штраф та пеню.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Щодо договору № 47557-10/2025.
19.10.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 47557-10/2025, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. (п. 1.1 Договору), строком на 120 днів із датою погашення кредиту — 15.02.2026 року (п. 1.2 Договору), з процентною ставкою 0,90% в день та одноразовою комісією за видачу кредиту у розмірі 600,00 грн., що складає 10,00% від суми кредиту (п. 1.4 Договору), в безготівковій формі, на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4102-32хх-хххх-4312 (п. 1.6 Договору).
Вказаний договір, разом із паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Факт перерахування відповідачу коштів кредиту підтверджується довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні Платіжні Рішення», відповідно до якої 19.10.2025 року було перераховано 6000,00 грн. на картку № НОМЕР_1 .
25.02.2026 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу, за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним вище договором.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 47557-10/2025 (номер у реєстрі 5006).
Відповідно до розрахунку заборгованості, здійснено первісним кредитором, у період з 19.10.2025 року по 25.02.2026 року, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 25080,00 грн., з яких 6000,00 грн. — заборгованість за основною сумою боргу, 6480,00 грн. — заборгованість за відсотками, 600,00 грн. — заборгованість по комісії та 12000,00 грн. — заборгованість за штрафами.
Щодо договору № 103422824.
11.10.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 103422824, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. (п. 1.2 Договору), строком на 360 днів (п. 1.3 Договору), із процентною ставкою — 0,98% (п. 1.5 Договору), з комісією за надання кредиту у розмірі 900,00 грн., що є 22,50% від суми кредиту (пп. 1.5.1 Договору), з комісією за обслуговування кредиту у розмірі 6512,00 грн. (пп. 1.5.2 Договору), безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 (п. 2.1 Договору).
Вказаний договір, разом із паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Факт перерахування відповідачу кредитних коштів за договором підтверджується платіжним дорученням № 110451393 від 11.10.2025 року, відповідно до якого 11.10.2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 4000,00 грн.
24.02.2026 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено договір факторингу № 24022026, за яким до позивача перейшло право вимоги во відповідача за вказаним вище договором.
Згідно витягу з реєстру боржників № 2 до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 103422824 (номер у реєстрі 3188).
Відповідно до розрахунку заборгованості, здійснено первісним кредитором, у період з 10.11.2025 року по 24.02.2026 року, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 16648,74 грн., з яких 4000,00 грн. — заборгованість за основною сумою боргу, 2380,74 грн. — заборгованість по процентам за користування кредитом, 900,00 грн. — заборгованість по комісії за надання кредиту, 2368,00 грн. — заборгованість по комісії за обслуговування кредиту та 7000,00 грн. — заборгованість за неустойкою (пеня, штраф).
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до усталеної судової практики, зокрема викладеної у Постанові ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові ВП ВС від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір № 47557-10/2025 від 19.10.2025 року та договір № 103422824 від 11.10.2025 року, укладені у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення, із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
На підставі зазначеного, керуючись принципом диспозитивності та враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договорами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача, згідно умов вказаних договорів, заборгованості за тілом кредиту, за нарахованими відсотками та за комісією за видачу кредиту, оскільки доказів сплати такої заборгованості або спростування долучених позивачем розрахунків відповідачем не надано, відсотки нараховані у визначений в договорі спосіб та строк, і за встановленою відсотковою ставкою.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 12000,00 грн. штрафу (по договору № 47557-10/2025) та 7000,00 грн. заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) (по договору № 103422824), то зазначені вимоги задоволенню не підлягають оскільки відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції закону України № 2120-IX від 15.03.2022 року) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань і така особливість проявляється: - в періоді існування особливих правових наслідків, яким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; - в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, зокрема, договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; - у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діяв на час виникнення правовідносин між позивачем і відповідачем та діє до тепер.
Враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану.

Щодо стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, у договорах за участю фізичної особи – споживача повинні враховуватися вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України).
Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».
Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Крім того, згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати роботодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Відтак, визначені в Договорах умови з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за які останнім нараховано позичальнику плату за обслуговування кредиту, суд вважає несправедливими та такими, що направлені лише на моніторинг заборгованості по кредиту, що відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Окрім того матеріали справи не містять жодного доказу про надання первинним кредитором відповідачу даних послуг.
Виходячи з викладеного суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2368,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1299,06 грн. судового збору, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог (48,79%).
Керуючись ст. ст. 77-81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014, адреса: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, 2) заборгованість за:
•договором про надання фінансового кредиту № 47557-10/2025 від 19.10.2025 року у розмірі 13080,00 (тринадцять тисяч вісімсот) грн., що складається із 6000,00 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 6480,00 грн. заборгованості за відсотками та 600,00 грн. заборгованості по комісії;
•договором про споживчий кредит № 103422824 від 11.10.2025 року у розмірі 7280,74 (сім тисяч двісті вісімдесят гривень 74 копійки) грн., що складається із 4000,00 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 2380,74 грн. заборгованості за відсотками та 900,00 грн. заборгованості по комісії за видачу кредиту.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014, адреса: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, 2) 1299,06 (одна тисяча двісті дев`яносто дев`ять гривень 06 копійок) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя В.М. Кічула