Справа №516/407/25
Провадження №1-кп/516/6/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року	м.Теплодар	

Теплодарський міський суд Одеської області під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю керівника Біляївської окружної прокуратури прокурора ОСОБА_3 , прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , потерпілого та його законного представника, захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого, розглянувши у закритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження № 12025162250000635 по звинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теплодар, громадянина України, із середньою освітою, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 10.12.2015р. Малиновським районним судом м. Одеси за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. З КК України до 3 років позбавлення волі; 23.08.2016р. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ст.ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 14.09.2017р. за відбуттям покарання, 05.04.2021р. Теплодарським міським судом Одеської області за ч. 1 ст. 121 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, звільнений 23.01.2025 року по відбуттю строку покарання. 

 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, 

в с т а н о в и в:

З 24 лютого 2022 року приблизно з 5 години ранку Російською Федерацією розпочато повномасштабну військову агресію проти України.
Згідно з Указом Президента України ОСОБА_7 № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено.
31.07.2025, близько 13 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи біля центрального ринку по вулиці Піонерна в місті Теплодар Одеського району Одеської області помітив неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у компанії двох своїх друзів. У цей момент у ОСОБА_6 виник умисел, направлений на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_8 .
Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_8 та деякий час, підтримуючи розмову, перебував в компанії потерпілого. Під час спілкування, ОСОБА_6 , недобросовісно використовуючи довіру неповнолітнього ОСОБА_8 , під приводом необхідності здійснення дзвінку, декілька разів просив у нього мобільний телефон марки «РОСО С75», ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з номером телефону: НОМЕР_3 . При цьому, неповнолітній ОСОБА_8 , будучи впевненим в тому, що ОСОБА_6 поверне належне йому майно, добровільно передавав останньому мобільний телефон марки «Россо С75» ІМЕН: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з номером телефону: НОМЕР_3 для здійснення дзвінків.
Надалі, 31.07.2025, близько 14 години 30 хвилин, знаходячись біля будинку № 16 по вулиці Комунальній у місті Теплодар, ОСОБА_6 , керуючись корисливим мотивом, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, використовуючи обман як спосіб отримання доступу до майна, знову взяв у неповнолітнього ОСОБА_8 мобільний телефон, нібито, для здійснення чергового дзвінка.
Отримавши мобільний телефон, добровільно переданий потерпілим, ОСОБА_6 почав здійснювати рух в напрямку вул. Піонерної, при цьому перебуваючи в полі зору потерпілого та свідків, не маючи початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.
В цей час, неповнолітній ОСОБА_8 та свідки, усвідомивши протиправний намір ОСОБА_6 , кричали, вимагаючи віддати мобільний телефон та намагалися переслідувати особу.
Однак, ОСОБА_6 , розуміючи, що його дії виявлені потерпілим та свідками, діючи відкрито, продовжив злочинні дії направлені на заволодіння чужим майном, побіг, зникнувши з місця події у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 4082 гривень 50 копійок.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та надав наступні покази. 31 липня 2025 року він знаходився в м. Теплодар в районе ринка. До нього підійшли хлопці (потерпілий та два його друга) і запропонували познайомитись. Потім вони запросили його разом піти на пляж, який знаходиться за містом. На пляжі він охороняв їх речі, поки хлопці купались, після цього він попрохав у ОСОБА_8 телефон для здійснення дзвінку дружині (співмешканці), ОСОБА_8 дав, однак він не додзвонився їй. Після цього вони всі разом пішли у місто, дорогою він ще декілька разів прохав телефон у потерпілого для дзвінку та після цього йому повертав телефон. Останній раз вони всі разом були біля будинку АДРЕСА_1 та обвинувачений попрохав телефон у ОСОБА_8 та відійшов на декілька шагів від хлопців аби поспілкуватись із дружиною. Оскільки хлопці поводили себе гучно, він відійшов від них подалі, а потім повернув за кут будівлі та зайшов в будівлю аби поговорити спокійно. Через 15 хвилин вийшов з будівлі, однак хлопців вже не було, пішов їх шукати та через 15 хвилин під`їхав патрульний автомобіль, в якому був потерпілий та обвинувачений відразу віддав телефон. При цьому, обвинувачений визнав, що вчинив протиправні дії відповідальність за які передбачена в ст. 190 КК України. 
Такі самі свідчення обвинувачений надавав в ході слідчого експерименту, що зафіксовано в протоколі слідчого експерименту від 13 жовтня 2025 року, який проведено за участі обвинуваченого ОСОБА_6 .. Згідно протоколу та доданого відеозапису слідчого експерименту ОСОБА_6 показав, що він хлопців знає, як потерпілого так і свідків, вони його також знають, саме тому потерпілий дав йому телефон. Він не мав наміру красти телефон. Показав, що після того як неодноразово брав телефон у ОСОБА_8 , в останній раз взяв його в м. Теплодар біля будинку АДРЕСА_1, стояв розмовляв по телефону біля хлопців, потім відійшов на певну відстань, оскільки хлопці гучно розмовляли та він не чув співрозмовника по телефону. Після чого він зайшов за кут будівлі, зайшов безпосередньо в будівлю та вже там близько 15 хвилин розмовляв, коли вийшов щоб віддати телефон, хлопців вже не було на місці та він пішов їх шукати. Не мав наміру вкрасти телефон.
Незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини в пред`явленому йому обвинуваченні в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, його вина у вищезазначеному протиправному діянні повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які досліджені судом.
Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що до 31 липня 2025 року ОСОБА_6 не знав та познайомились вони з ініціативи ОСОБА_6 в місті Теплодар 31 липня 2025 року. ОСОБА_6 знаходився біля їх компанії декілька годин, при цьому неодноразово просив телефон потерпілого, обґрунтовуючи це тим, що йому потрібно зателефонувати дружині, попрохати гроші. Так, потерпілий давав обвинуваченому телефон декілька разів, ОСОБА_6 його повертав та в останній раз ОСОБА_6 взяв телефон, робив вигляд, що з кимось розмовляє, при цьому постійно віддалявся від потерпілого та його друзів та в один момент почав бігти з телефон від потерпілого та його друзів, забіг за кут будівлі, на крики потерпілого віддати телефон не реагував, після того як забіг за кут будівлі зник. Потерпілий разом з друзями його шукав декілька хвилин, в тому числі заходили в будівлю, поряд з якою були та після невдалих пошуків викликали поліцію та вже разом із дільничним потерпілий побачив обвинуваченого із телефоном на виїзді з міста. 
При цьому покази потерпілого надані під час судового розгляду узгоджуються із наданими поясненнями під час слідчого експерименту, проведеного 18 жовтня 2025 року, на місці вчинення злочину, який проведено за участі потерпілого ОСОБА_8 та його законного представника ОСОБА_10 та зафіксований у відповідному протоколі, який досліджено судом під час судового розгляду. 
Показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що до 31 липня 2026 року обвинуваченого не знав, разом з друзями ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зустріли обвинуваченого біля міського ринку. Обвинувачений з власної ініціативи познайомився із ними та вперше попрохав телефон у ОСОБА_8 на пляжі біля озера. Потім свідок з друзями пішов до міста, обвинувачений пішов разом з ними, та постійно прохав телефон у ОСОБА_12 , він йому надавав телефон. Після розмови по телефону обвинувачений повертав телефон ОСОБА_8. В місті, біля будинку АДРЕСА_1, обвинувачений ще раз попрохав телефон у ОСОБА_8 , той йому дав, після чого обвинувачений став від них на відстань приблизно 10 метрів. Після того, як він нібито розмовляв по телефону, почав рухатись разом з телефон до кінця будівлі, друзі разом почали рухатись за ним, обвинувачений підійшов до кінця будівлі, на вимогу свідка та його друзів повернути телефон не відреагував та почав бігти за кут будівлі, хлопці бігли за ним, однак він зміг зникнути в невідомому напрямку. Після того як обвинувачений побіг, друзі його шукали, біля будівлі та в самій будівлі, після пошуків викликали поліцію, через 10 хвилин поліція забрала ОСОБА_12 , щоб шукати обвинуваченого, а свідок разом з ОСОБА_13 залишився біля місця подій де перебували ще 15 хвилин. До будівлі обвинувачений не повертався та в будівлі його також не було, оскільки свідок та його друзі туди заходили. 
Покази свідка надані під час судового розгляду узгоджуються із поясненнями, які надав свідок під час слідчого експерименту, який відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту проведено 18 жовтня 2025 року, за участі свідка ОСОБА_11 та його законного представника ОСОБА_14 .. 
Крім цього вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується іншими дослідженими судом письмовими доказами.
Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 31 липня 2025 року від ОСОБА_15 , яка є бабусею на той момент малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , про притягнення до відповідальності невідому особу, яка заволоділа мобільним телефоном онука.
Протоколом затримання особи обвинуваченого від 31 липня 2025 року, згідно якого під час затримання особи у нього було вилучено мобільний телефон марки «РОСО С75».
При цьому, судом не приймається до уваги заперечення обвинуваченого щодо вилучення телефону у нього не під час затримання, а під час його зустрічі із дільничним та потерпілим, оскільки обвинуваченим визнано той факт, що телефон був в його розпорядженні до зустрічі із потерпілим та дільничним та віддав він телефон лише після його виявлення на вулиці міста правоохоронними органами, після того як потерпілий звернувся до правоохоронних органів з приводу викрадення у нього телефону, тобто обвинувачений такий телефон повернув потерпілому не добровільно, а лише після виявлення його як правопорушника. 
Протоколом огляду місця події від 31 липня 2025 року, проведеного за участі обвинуваченого, згідно змісту протоколу та відеозапису доданого до нього, обвинувачений не заперечував перебування за адресою: АДРЕСА_2 разом із потерпілим та свідками та той факт, що просив телефон у потерпілого та користувався ним, при цьому знаходився на певній відстані від потерпілого. 
Заявою від 31 липня 2025 року про долучення до матеріалів справи коробки від телефону «РОСО С75» та товарного чеку, наданим представником потерпілого ОСОБА_10 , які визнано речовими доказами, згідно постанови слідчого від 31 липня 2025 року. 
Протоколом огляду предмета від 31 липня 2025 року, згідно якого слідим оглянуто в присутності понятих мобільний телефон вилучений у ОСОБА_6 - «РОСО С75», в ході огляду було виявлено відсутність будь-якої особистої інформації володільця телефону, лише сім картка із номером НОМЕР_3 . 
Судом також не приймається до уваги твердження обвинуваченого щодо того факту, що не він знищив особисту інформацію потерпілого на телефоні, оскільки це не впливає на кваліфікацію кримінального правопорушення та не свідчить про те, що обвинувачений не мав наміру викрадати телефон. 
Висновком експерта від 27 серпня 2025 року № СЕ-19\116-25\19460-ТВ, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону марки «РОСО С75», в корпусі чорного кольору, станом на 31 липня 2025 року становила - 4082 грн. 50 коп..
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 жовтня 2025 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_8 указав на фотознімок на якому зображений обвинувачений ОСОБА_6 , як на особу яка заволоділа його телефоном. 
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 жовтня 2025 року, згідно якого свідок ОСОБА_11 указав на фотознімок на якому зображений обвинувачений ОСОБА_6 , як на особу яка заволоділа телефоном ОСОБА_8 .. 
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 жовтня 2025 року, згідно якого свідок ОСОБА_16 указав на фотознімок на якому зображений обвинувачений ОСОБА_6 , як на особу яка заволоділа телефоном ОСОБА_8 .. 
Протоколом проведення слідчого експерименту від 18 жовтня 2025 року, який проведено за участі свідка ОСОБА_16 та його законного представника ОСОБА_17 .. Зміст протоколу та відеозапису узгоджується із показами наданими свідком ОСОБА_18 в судовому засіданні, щодо поведінки обвинуваченого, його дій та механізму вчинення протиправних дій.
Висновком судово-психіатричної експертизи № 606 від 28.08.2025 року згідно якого ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованого йому правопорушення не страждав на хворобливий психічний розлад, не перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності. Виявляв психічні порушення у вигляді «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотиків та інших психоактивних речовин. Синдром залежності» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Р19.2 за МКХ-10), які за ступенем виразності не досягали психотичного рівня, не супроводжувалися вираженими когнітивними порушеннями, за своїм психічним станом ОСОБА_6 міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
ОСОБА_6 , в теперішній час не страждає на хворобливий психічний розлад. Виявляє психічні порушення у вигляді «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотиків та інших психоактивних речовин. Синдром залежності» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Р19.2 за МКХ-10), які за ступенем виразності не досягають психотичного рівня, не супроводжуються вираженими когнітивними порушеннями, за своїм психічним станом ОСОБА_6 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 за своїм психічним станом може приймати участь у слідчих діях та предстати перед судом та не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.
Таким чином, аналіз вищезазначених доказів дає підстави суду дійти висновку, що кожний доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності усі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_6 вчинив умисне відкрите викрадення чужого майна (грабіж) потерпілого ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану і, вони є достатніми для постановлення обвинувального вироку.
Досліджені докази спростовують позицію обвинуваченого та захисника, яку він висловлював в ході слідчого експерименту та в судовому засіданні, що вчинені ним кримінально карані дії не грабіж відносно потерпілого, а звичайне шахрайство, оскільки він саме шляхом обману заволодів його майном, яке він передав йому добровільно. Суд розцінює таку позицію обвинуваченого як лінію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за більш тяжке кримінальне правопорушення, та яка спростовується вищевказаними дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме тим, що потерпілий ОСОБА_8 передавши йому свій телефон ніякої вигоди від цього не очікував, просив повернути телефон коли обвинувачений почав убігати, біг за обвинуваченим, намагався розшукати самостійно і після цього викликав поліцію. 
Виходячи з положень статті 186 КК, грабіж це відкрите викрадення чужого майна. При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.
Поряд з наведеним, відповідно до положень статті 190 КК шахрайство це заволодіння майном або набуття права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою. Отже, предметом шахрайства є як чуже майно, так й право на нього. З об`єктивної сторони шахрайство полягає в протиправному заволодінні чужим майном, в набутті права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою. При цьому обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності або обов`язковості передачі йому майна чи права на нього. Особливістю шахрайства є те, що винний заволодіває чужим майном шляхом спонукання самого потерпілого до передачі йому майна чи уступки права на майно.
Тобто при шахрайстві потерпілий, будучи введеним в оману, сам добровільно передає винному майно чи право на нього. При цьому, на відміну від відкритого викрадення майна (грабежу), закінченим шахрайство вважається з моменту фактичного одержання винним майна чи права на нього.
Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. При цьому обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
Якщо ж обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а вилучення майна відбувалося відкрито, то склад шахрайства відсутній, і такі дії потрібно кваліфікувати як грабіж.
Так, судом встановлено, що саме за ініціативою ОСОБА_6 відбувалось спілкування між ним та потерпілим, який є неповнолітнім, ОСОБА_6 просив телефон у потерпілого декілька разів, тобто для заволодіння його мобільним телефоном використав надуманий привід подзвонити, після отримання зазначеного майна в черговий раз, відійшов на певну відстань від потерпілого під виглядом здійснення телефонного виклику дружині, а на справді став вчиняти дії, щоб зникнути з поля зору потерпілого з належним йому майном, яке перебувало вже в його розпорядженні.
Потерпілий в свою чергу зрозумів наміри обвинуваченого заволодіти майном, коли останній почав віддалятись від потерпілого із телефоном, а потім почав бігти від потерпілого, при цьому потерпілий став йому кричати, із вимогою повернути телефон, однак обвинувачений вчинив дії які свідчать проте, що він намагався переховуватись від потерпілого та розпорядитись його майном. 
Твердження сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_8 добровільно передав обвинуваченому ОСОБА_6 мобільний телефон, не спростовують висновків про винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину, оскільки обман неповнолітнього потерпілого у даному конкретному випадку був лише способом доступу до його майна. Обман обвинуваченим потерпілого про прохання надання мобільного телефону з метою зателефонувати дружині для перерахування коштів, фактично був лише допоміжним етапом для заволодіння мобільним телефоном, і використовувався обвинуваченим для досягнення іншої мети, а саме полегшення доступу до вказаного телефону, та безпосередньо не обумовлював перехід телефону до нього, а тому не може визнаватися способом вчинення шахрайства.
Крім того, як зазначив під час допиту потерпілий ОСОБА_8 , він сприймав обвинуваченого, як чоловіка, який старше за нього, є мешканцем міста, поводить себе дивно, може агресивно відреагувати на відмову дати йому телефон, потерпілий не хотів з ним сваритись, а тому вважав, що краще йому дати телефон, для того аби він зателефонував дружині та повернув телефон потерпілому, а обвинувачений розраховував саме на таке сприйняття потерпілим події, а саме що його дії, які він протягом декількох годин повторював неодноразово, на момент отримання телефону під надуманим приводом не будуть сприйматися потерпілим як протиправні.
В даному випадку зловживання довірою потерпілим ОСОБА_8 було викрито до того, як обвинувачений залишив місце вчинення злочину, потерпілий та свідки намагалися зупинити протиправні дії обвинуваченого, кричали йому повернути телефон та бігли за ним, коли той намагався переховуватись, але обвинувачений на вимоги потерпілого та свідків не реагував, більш того, зробив всі дії аби потерпілий його не наздогнав. 
Вказані обставини безумовно вказують на те, що обвинувачений після того як його обман під приводом здійснення телефонного дзвінка дружині, було викрито, продовжив здійснювати дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, і ці дії полягали саме у відкритому викраденні чужого майна, факт якого усвідомлювали як обвинувачений, так і потерпілий.
Суд вважає, що ключовою обставиною в цій справі є те, що у даному випадку заволодіння мобільним телефоном потерпілого відбувається головним чином не в результаті застосування обману (зловживання довірою), а внаслідок саме відкритого викрадення майна, адже на вимогу потерпілого повернути телефон, обвинувачений отримавши телефон, відкрито його викрав та втік, і саме ці дії свідчать про закінчений склад злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбулося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27.01.2022 року (справа №583/5308/19) якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбулося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній.
Ухвалою Теплодарського міського суду Одеської області від 11 березня 2026 року на підставі показів обвинуваченого щодо застосування до нього фізичного насильства під час затримання 31 липня 2025 року, було доручено уповноваженій посадовій особі ТУ ДБР у місті Миколаєві провести перевірку щодо фактів зазначених ОСОБА_6 в судовому засіданні 23 лютого 2026 року, та за наслідками перевірки прийняти відповідне рішення в порядку статті 214 КПК України. 
На виконання ухвали суду ТУ ДБР у місті Миколаєві було внесено інформацію про кримінальне правопорушення та зареєстровано кримінальне провадження № 62026150020001761 від 05.05.2026 року за ч. 2 ст. 365 КК України, проведено досудове розслідування та за наслідками такого розслідування не встановлено фактів застосування до обвинуваченого фізичного насильства під час затримання або після нього, а тому відповідно до п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження постановою від 29.06.2026 року закрито, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. 
Отже, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчинені ним злочину, та, діючи згідно ст.337 КПК в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, кваліфікує його дії за ч. 4 ст.186 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обставинами, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів, вчинення злочину у присутності дитини. 
Обставини, що пом`якшують покарання не встановлені. 
Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисний корисливий злочин проти власності, який у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
ОСОБА_6 не працевлаштований, має постійне місце проживання, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, перебуває на обліку у психіатра з діагнозом F 60.2 (розлад зрілої особистості по дисоціальному типу), на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. 
Таким чином, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини даного кримінального провадження, давши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєного ним злочину, неодноразове притягнення особи до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства і у суду є підстави застосувати до обвинуваченого покарання пов`язане з позбавленням волі.
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд враховуючи ризики, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що були підставою для застосування відносно ОСОБА_6 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, не вбачає підстав для зміни або скасування обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Стягнути з обвинуваченого судові витрати, пов`язанні з проведенням експертизи у розмірі 1782 грн. 80 коп..
Доля речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 395 КПК України, суд, 

У х в а л и в:

 
ОСОБА_6 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 31 липня 2025 року.
Зарахувати в строк призначеного ОСОБА_6 покарання, строк його попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, в період з 31 липня 2025 року до дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін, до набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_6 витрати на експертизу у розмірі 1782 грн. 80 коп.
Речові докази по справі:
- мобільний телефон марки РОСО С75 ІМЕН: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з номером телефону: НОМЕР_3 , який переданий на відповідальне зберігання законному володільцю, - залишити у останнього.
Апеляція на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Теплодарський міський суд Одеської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому, через його захисника, захиснику та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1