ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 902/1364/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І.М. (головуючий), Булгакової І. В., Власова Ю. Л., 

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,
представників учасників справи:
позивача - Романюк І. М. (адвокат), 
відповідача- Кавчук А. В. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд"
на рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2026 та
постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Фасад Буд Про"
про стягнення 3 257 843, 59 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд" (далі - ТОВ "Перспектива "Місто Буд", позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Фасад Буд Про" (далі - ТОВ "Захід Фасад Буд Про", відповідач) про стягнення 3 257 843, 59 грн.

1.2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі виставлених відповідачем рахунків від 07.11.2023 № 95 та від 11.01.2024 № 8 перерахувало відповідачу 1 700 000, 00 грн за платіжною інструкцією від 16.11.2023 № 15359 та 1 334 606, 11 грн за платіжною інструкцією від 12.01.2024 № 15666. Вказані платежі здійснювалися з урахуванням того, що в подальшому позивач був зацікавлений в укладенні з відповідачем договору підряду на виконання робіт. Однак, з огляду на невиконання відповідачем зобов`язань за іншим договору підряду, укладеним між сторонами спору, договору який би визначав правову підставу сплачених платежів між сторонами так і не було укладено, а тому ТОВ "Перспектива "Місто Буд" вважає, що сплачені кошти в загальному розмірі 3 034 606, 40 грн підлягають поверненню відповідачем на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), як безпідставно одержані.

1.3. Зважаючи на те, що вимоги позивача про повернення суми спірних коштів ТОВ "Захід Фасад Буд Про" не виконало та у визначені у претензіях строки не повернуло, позивач також просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 43 529, 19 грн та інфляційних втрат у розмірі 179 708, 00 грн, нарахованих на підставі положень статті 625 ЦК України.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.01.2026 (суддя Бортник О. Ю.) у справі № 902/1364/24 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ТОВ "Захід Фасад Буд Про" на користь ТОВ "Перспектива "Місто Буд" 1 334 606, 11 грн безпідставно збережених грошових коштів, 78 741, 76 грн інфляційних втрат та 18 706, 36 грн 3 % річних; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

2.2. Західний апеляційний господарський суд постановою від 27.04.2026 (колегія суддів: Манюк П. Т., Рим Т. Я., Прядко О. В.) у цій справі рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2026 у частині задоволення позовних вимог (про стягнення 1 334 606, 11 грн безпідставно збережених грошових коштів, 78 741, 76 грн інфляційних втрат та 18 706, 36 грн 3 % річних) скасував та ухвалив у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. В іншій частині рішення суду - залишив без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. У касаційній скарзі ТОВ "Перспектива "Місто Буд", із посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2026 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 по справі № 902/1364/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1.1. Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.1.2. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України ТОВ "Перспектива "Місто Буд" зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції у вирішенні цього спору:
- неправильно застосували положення частини першої та другої статті 837 ЦК України, частини першої та другої статті 640 ЦК України та частини другої статті 642 ЦК України, без урахування правових висновків Верховного Суду щодо їх застосування, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 та у постанові Верховного Суду від 17.07.2024 у справі № 917/1405/23;
- статей 73-79, 86 ГПК України щодо стандартів доказування, які викладені у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 910/4055/18, від 16.04.2019 у справі № 925/2301/14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21.

4.1.3. На обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник вказує на необхідність формування висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень частини першої та другої статті 837 ЦК України, частини першої та другої статті 640 ЦК України та частини другої статті 642 ЦК України, зокрема, у контексті здійснення стороною платежу без подальшого вчинення будь-яких інших дій, які б стосувалися узгодження чи виконання договірних умов.

4.1.4. За твердженням скаржника, суди першої та апеляційної інстанцій у вирішенні цього спору не врахували та не дали належної правової оцінки його доводам про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження обставин щодо наявності між сторонами спору будь-яких домовленостей щодо проведення певного виду робіт, як і відсутні докази листування щодо узгодження умов виконання робіт, так і направлення проекту договору на адресу позивача чи направлення оферти в інший спосіб, що унеможливлює її прийняття. Позивач наголошує на тому, що узгодження вартості та переліку робіт сторонами не відбувалося, а акт виконання робіт на адресу позивача відповідачем не надсилався. Натомість всупереч наявним у матеріалах справи доказам, суди виснували про відсутність у позивача заперечень щодо виконання відповідачем умов договору від 07.11.2023 № 07/11/23-01 та про те, що дії на відмову від договору та на повернення спірної суми грошових коштів вчинялися позивачем виключно після отримання претензії від 17.06.2024.

4.1.5. На переконання позивача, всупереч наявним у матеріалах справи доказам та встановленим фактичним обставинам спору (відсутності фактичного виконання його умов позивачем), суди дійшли помилкових висновків про наявність укладеного між сторонами договору підряду.

4.1.6. Суди у вирішенні спору фактично процитувавши висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 без встановлення обставин фактичного вчинення сторонами спору дій на виконання договору безпідставно констатували факт його укладення.

4.2. Доводи інших учасників справи 
4.2.1. ТОВ "Захід Фасад Буд Про" у відзиві на касаційну скаргу зазначає про те, що оскаржувані судові рішення ухвалені на підставі встановлених фактичних обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Просить оскаржувану постанову апеляційного господарського суду та рішення суду першої інстанції зі справи залишити без змін, а касаційну скаргу позивача - без задоволення.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що між сторонами спору існували договірні відносини із виконання будівельних робіт щодо будівель, які розташовані в с. Муроване Львівської області. Зокрема, за договором підряду, укладеним між сторонами 13.09.2023 за № 13/09/23-01, відповідач виконував роботи щодо будівлі "В-2".

5.2. Спірні відносини між сторонами спору виникли з приводу виконання будівельних робіт щодо будівлі "В-4".

5.3. Зокрема, суди встановили, що 07.11.2023 ТОВ "Захід Фасад Буд Про" сформувало і виставило ТОВ "Перспектива "Місто Буд" рахунок від 07.11.2023 № 95 на суму 1 700 000, 00 грн. У рахунку зазначено, що підставою для оплати є договір підряду від 07.11.2023 № 07/11/23-01, а в призначенні платежу вказано влаштування навісного вентильованого фасаду (НВФ), HPL панель, що відповідає пункту 1 Графіка платежів.

5.4. У подальшому, позивач за платіжною інструкцією від 16.11.2023 № 15359 сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 1 700 000 грн із ПДВ. У графі призначення платежу платіжної інструкції зазначено: "оплата за влаштування навісного вентильованого фасаду рах. № 95 від 07.11.2023 р. у т.ч. ПДВ 20 % - 283 333.33 грн".

5.5. Відповідач листом від 11.01.2024 (надісланий на електронну пошту позивача 11.01.2024 та 12.01.2024, а також поштовим відправленням 18.01.2024) повідомив позивача про існуючу заборгованість та необхідність здійснення оплат за договором підряду від 07.11.2023 № 07/11/23-01.

5.6. До означених листів відповідач також долучив та надіслав позивачу рахунок від 11.01.2024 № 8 на суму 1 334 606,11 грн із ПДВ. У рахунку від 11.01.2024 № 8 зазначено, що він складений на підставі: договору підряду від 07.11.2023 № 07/11/23-01, а в графі призначення платежу зазначено: "роботи з виготовлення та монтажу віконно-дверних конструкцій. В4".

5.7. Позивач 12.01.2024 на підставі отриманого рахунку від 11.01.2024 № 8 сформував платіжну інструкцію № 15666 на суму 1 334 606, 11 грн із ПДВ. У графі призначення платежу платіжної інструкції зазначено: "оплата з виготовлення та монтажу алюм-дверних констр. рах. № 8 від 11.01.2024 р. в т. ч. ПДВ 20 % 222 434.35 грн".

5.8. Означений платіж проведений банківською установою 22.01.2024. 

5.9. Позивач погодив складання і реєстрацію податкових накладних за фактом проведених оплат. Зокрема, складені та зареєстровані податкові накладні від 16.11.2023 № 10 та від 22.01.2024 № 9.

5.10. Позивач 17.06.2024 звернувся до відповідача з претензією, яку надіслав на електронну адресу відповідача. У претензії позивач посилаючись на приписи статей 849 та 1212 ЦК України, просив повернути йому 1 334 606,11 грн, сплачені на підставі рахунку від 11.01.2024 № 8, та 1 700 000,00 грн, сплачені на підставі рахунку від 07.11.2023 № 95 та вказував, що станом на 17.06.2024 роботи відповідачем не виконані.

5.11. У відповідь на претензію відповідач листом від 31.07.2024 повідомив позивача про готовність припинити договірні відносини за умовами здійснення позивачем повного і належного розрахунку за договором підряду від 07.11.2023 № 07/11/23-01, у тому числі і щодо закуплених матеріалів та частково виконаних робіт. До означеного листа відповідач долучив первинні документи (видаткові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт.

5.12. Факт щодо отримання означеного листа відповідача від 31.07.2024 про готовність припинити договірні відносини 30.08.2024 визнається позивачем у позовній заяві. Також позивач вказує, що 31.10.2024 повторно звернувся до відповідача із претензією щодо повернення грошових коштів.

5.13. У Повідомленні-вимозі від 25.01.2025 № 25-01 (відправлена на адресу позивача засобами поштового зв`язку - накладна АТ "Укрпошта" № 7904500025893) відповідач повідомив позивача про те, що на підставі пункту 8.6. договору від 07.11.2023 № 07/11/23-01 відмовляється від його подальшого виконання.

5.14. У подальшому, відповідач звернувся до позивача з вимогою від 27.01.2025 № 27-01/2025 оплатити заборгованість на сумі 1 90 519,06 грн, яка виникла на підставі договору від 07.11.2023 № 07/11/23-01.

5.15. Звертаючися до суду з позовом ТОВ "Перспектива "Місто Буд" вказувало на те, що платежі сплачені на підставі рахунків від 11.01.2024 № 8 та від 07.11.2023 № 95, здійснювалися останнім із урахуванням того, що в подальшому позивач був зацікавлений в укладенні з відповідачем договору підряду на виконання робіт. Однак, з огляду на невиконання відповідачем зобов`язань за іншим договором підряду, договору який би визначав правову підставу сплачених платежів між сторонами так і не було укладено. З огляду на наведене зазначає, що сплачені кошти в загальному розмірі 3 034 606, 40 грн підлягають поверненню відповідачем на підставі статті 1212 ЦК України, як безпідставно одержані.

5.16. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ТОВ "Захід Фасад Буд Про" вказує на те, що спірні кошти позивач сплатив на виконання умов договору підряду від 07.11.2023 № 07/11/23-01. До відзиву на позовну заяву додає не підписаний позивачем примірник договору підряду від 07.11.2023 № 07/11/23-01 та вказує, що факт неповернення позивачем підписаного примірника договору підряду не може свідчити про його неукладенення, оскільки факт його укладання підтверджується вчиненням сторонами спору конклюдентних дій на його виконання

5.17. Зокрема: позивач здійснив попередню оплату (аванс) за влаштування навісного вентильованого фасаду (Розділ 1 Договору) у сумі 1 700 000,00 грн із ПДВ у термін до 16.11.2023 на підставі рахунку від 07.11.2023 № 95 та пункту 1 Графіку платежів, що є додатком 2 до договору; 
- другий платіж позивач здійснив на підставі рахунку від 11.01.2024 № 8 та пунтку 16 Графіка платежів, що є додатком 2 до договору в якості попередньої оплати (авансу) від договірної ціни за влаштування віконно-дверних конструкцій (Розділ 8 Договору);
- позивач погодив складання та реєстрацію податкових накладних за фактом здійснених оплат про, що свідчать складені та зареєстровані податкові накладні від 16.11.2023 № 10 та від 22.01.2024 № 9;
- на виконання умов договору відповідач частково виконав роботи та закупив матеріали, а саме: Оздоблювальну панель HPL Fundermax, що підтверджується платіжними інструкціями від 17.11.2023 № 1962 та від 30.11.2023 № 2107, а також склопакети, що підтверджується платіжними інструкціями від 31.10.2023 № 1876, від 05.12.2023 № 2118 та від 31.10.2023 № 1877;
- відповідач також виконав роботи передбачені пунктом 6 Розділу 1: транспортні, накладні та загальноорганізаційні витрати (заміри, розрахунок, закупівля матеріалів, транспорт) вартістю 5 490,49 грн із ПДВ;
- роботи передбачені пунктом 1 Розділу 8: виготовлення алюмінієвих конструкцій (заміри, розрахунок, закупівля матеріалів, транспортні витрати) вартістю 67 328,57 грн із ПДВ;
- роботи передбачені пунктом 1 Розділу 8: виготовлення алюмінієвих конструкцій (порошкове фарбування (полімерне покриття) алюмінієвої профільної віконно-дверної системи KMD 70 в колір RAL 7004) вартістю 117 700,00 грн і з ПДВ;
- виконання робіт із порошкового фарбування, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 06.12.2023 р№ 5298;
- загальна вартість виконаних робіт складає 190 519,06 грн із ПДВ;
- 25.01.2025 відповідач надіслав позивачу вимогу № 25-01 в якій повідомив про відмову від договору у зв`язку з порушенням позивачем строків здійснення передбачених договором платежів (пункт 8.6 договору та положення частини третьої статті 651 ЦК України) та вимагав сплатити вартість робіт і закуплених матеріалів та відшкодувати витрати, які пов`язані з розірванням договору, повідомив про готовність передати позивачу закуплені матеріали;
- 27.01.2025 відповідач звернувся до позивача з вимогою № 27-01/2025 про оплату заборгованості в сумі 190 519,06 грн, яка виникла на підставі договору від 07.11.2023 № 07/11/23-01.

5.18. Відповідач також вказує про те, що сплачені позивачем грошові кошти в сумі 1 700 000,00 грн із ПДВ зарахував у рахунок оплати закуплених HPL панелей, які придбані для влаштування навісного вентильованого фасаду.

5.19. Сплачені позивачем 1 334 606,11 грн із ПДВ зараховані відповідачем в такому порядку:
- 601 184,61 грн із ПДВ у рахунок оплати вартості закупленого матеріалу та комплектуючих, що необхідні для виготовлення алюмінієво-профільної віконно-дверної системи (пункт 1 Розділу 8 Договору);
- 733 421,5 грн із ПДВ у рахунок оплати вартості закуплених склопакетів (пункт 2 Розділу 8 Договору).

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

6.3. Склад судової колегії змінювався, що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи, який наявний у матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
7.1. Причиною виникнення спору у цій справі предметом судового розгляду є наявність / відсутність підстав для стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів.

7.2. Предметом касаційного оскарження є рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

7.3. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, позивач вказує, що суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норм процесуального права, покликаючись на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.4. Касаційна скарга позивача, з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду, які наведені у пункті 4.1.2. цієї постанови; з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України мотивована необхідністю формування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, які наведені у пункті 4.1.3. цієї постанови.

7.5. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.6. Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.7. Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

7.8. З матеріалів справи та касаційної скарги вбачається, що позивач заперечує укладення між сторонами договору підряду від 07.11.2023 № 07/11/23-01 та існування договірних відносин між ним та позивачем за цим договором.

7.9. В основу оскаржуваних судових рішень про відмову в задоволенні позову покладено висновок місцевого та апеляційного господарських судів про те, що оскільки між сторонами спору існують договірні відносини, а спірні суми грошових коштів набута відповідачем за наявності правової підстави, то ці кошти не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України. 

7.10. Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що суди в частині вирішення вимог про стягнення з відповідача 1 334 606, 11 грн, сплачених на підставі рахунку від 11.01.2024 № 8 дійшли протилежних висновків у застосуванні положень статті 1212 ЦК України.

7.11. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 334 606, 11 грн, а також нарахованих на цю суму 78 741, 76 грн інфляційних втрат та 18 706, 36 грн 3 % річних, суд першої інстанції виходив із того, що спірна сума грошових коштів сплачена позивачем за договором 22.01.2024 саме в рахунок оплати "виготовлення та монтажу алюм.-дверних конструкцій, рах. № 8 від 11.01.2024 р., в т.ч. ПДВ 20 % 222 434,35 грн". 

7.12. Водночас, з огляду на те, що відповідач не надав суду доказів виконання таких робіт, у строки визначені додатком № 3 (Графік виконання робіт В4) до договору від 07.11.2023 № 07/11/23-01, а також на те, що позивач у відповідності до положень статті 849 ЦК України скористався своїм правом на відмову від договору, суд першої інстанції дійшов висновків, що спірна сума коштів невикористаного авансового платежу підлягає поверненню позивачу на підставі положень статті 1212 ЦК України.

7.13. Натомість за висновком апеляційного господарського суду, у спірному випадку договірний характер правовідносин виключає можливість застосування положень частини першої статті 1212 ЦК України. Суд апеляційної інстанції у вирішенні позовних вимог виснував про те, що оскільки між сторонами спору існують договірні відносини, а спірна сума заявлених позивачем до стягнення грошових коштів набута відповідачем за наявності правової підстави, то ці кошти не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України. 

7.14. У касаційній скарзі позивач вказує про відсутність укладеного між сторонами спору договору та наголошує на тому, що суди у вирішенні цього спору неправильно застосували положення статей 640, 642, 837 ЦК України, оскільки сторони спору не укладали договору підряду, а суди не встановили обставин щодо досягнення сторонами будь-яких домовленостей стосовно виду та обсягів робіт, а також вартості робіт, які підлягали виконанню відповідачем. Позивач наголошує на тому, що оскільки відповідач допустив порушення взятих на себе договірних зобов`язань за іншим договору підряду, укладеним між сторонами спору, договору який би визначав правову підставу сплачених платежів між сторонами так і не було укладено, а тому сплачені грошові кошти в загальному розмірі 3 034 606, 40 грн є безпідставно отриманими відповідачем та підлягають поверненню на підставі положень статті 1212 ЦК України.

7.15. Скаржник наголошує, що суди не встановили наявності всіх істотних умов договору підряду та їх відповідність чинному законодавству.

7.16. У вирішенні доводів касаційної скарги Суд зазначає таке.

7.17. За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини.

7.18. За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (частини перша та друга статті 837 ЦК України).

7.19. Частинами першою, другою статті 843 ЦК України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

7.20. Відповідно до положень статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

7.21. Як правильно встановили суди попередніх інстанцій за своєю правовою природою відносини, які виникли між сторонами є відносинами пов`язаними із виконанням робіт за договором підряду.

7.22. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

7.23. Згідно з частинами першою та другою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

7.24. Частиною другою статті 642 ЦК України унормовано, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

7.25. Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідачем сформовані та виставлені позивачу рахунки від 07.11.2023 № 95 на суму 1 700 000, 00 грн та від 11.01.2024 № 8 на суму 1 334 606,11 грн із ПДВ із посиланням на договір підряду від 07.11.2023 № 07/11/23-01, а позивачем вказані рахунки оплачені із призначенням платежу: "оплата за влаштування навісного вентильованого фасаду рах. № 95 від 07.11.2023 р. у т.ч. ПДВ 20 % - 283 333.33 грн" та "оплата з виготовлення та монтажу алюм-дверних констр. рах. № 8 від 11.01.2024 р. в т. ч. ПДВ 20 % 222 434.35 грн"; позивачем також погоджено складання і реєстрацію податкових накладних за фактом проведених оплат (складені та зареєстровані податкові накладні від 16.11.2023 № 10 та від 22.01.2024 № 9).

7.26. Отже, зважаючи на встановлені обставини, а саме: наявність письмового примірника договору від 07.11.2023 № 07/11/23-01 підписаного зі сторони відповідача у якому сторони погодили предмет договору (пункт 1.1), склад (види), обсяги і вартість робіт, а також перелік, кількість (обсяг) та вартість матеріалів, що використовуватимуться для виконання робіт та графік виконання робіт (додаток № 1 "Договірна ціна", додаток № 2 "Графік платежів", додаток № 3 "Графік виконання робіт"), а також часткове виконання його умов, як з боку позивача (перерахування частини авансу), так і з боку відповідача (влаштування навісного вентильованого фасаду та виготовлення та монтажу алюм-дверних констр.), Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вчинені сторонами дії, направлені на виконання цього договору, фактично засвідчили факт його укладення.

7.27. У контексті доводів касаційної скарги Суд зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 910/4055/18, від 16.04.2019 у справі № 925/2301/14 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, на які посилається скаржник).

7.28. Оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів (з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності) - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів та оцінки доказів відповідно до статей 73-79 ГПК України залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. Водночас суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.

7.29. Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів" підкреслює потребу співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, з введенням у дію стандарту доказування, як вірогідність доказів, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

7.30. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

7.31. Названий принцип полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

7.32. Верховний Суд також виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

7.33. З огляду предмет та підстави позову, а також встановлені фактичні обставини спору на підставі наявних у матеріалах справи доказів спірним є питання щодо наявності / відсутності підстав для повернення позивачу спірної суми грошових коштів на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

7.34. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

7.35. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.09.2024 у справі № 201/9127/21 зазначала, що зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна випливає із загальної для права заборони безпідставного збагачення: той, хто збагатився за рахунок іншого, без належної на те правової підстави зобов`язаний повернути предмет власного збагачення.

7.36. Традиційно в доктрині цивільного права зобов`язання, які є наслідком безпідставного збагачення, іменуються кондикційними.

7.37. Приписи глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача такого майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України).

7.38. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як з дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, з дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних.

7.39. Кондикційні зобов`язання виникають тоді, коли дії особи або події призводять до неправового результату у виді юридично безпідставного майнового блага, що перейшло до набувача та безпідставно збагатило його.

7.40. Безпідставне збагачення може полягати як у так званому фактичному збагаченні, коли набувач, не набувши права на річ, фактично володіє і користується нею, так і в юридичному збагаченні, коли набувач отримує суб`єктивне право на предмет збагачення.

7.41. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося без правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15).

7.42. Конструкція частини першої статті 1212 ЦК України свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

7.43. Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача майна, що набуто поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від/ самого початку правовідносин, та передання майна тій особі, яка має належний правовий титул на нього (постанова Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18).

7.44. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19).

7.45. Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна. Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

7.46. У разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава у правомірному порядку припинена. Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України. Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17 (на яку посилається скаржник та містять посилання оскаржувані судові рішення).

7.47. Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновків про те, що позивач, перерахувавши відповідачу спірну суму коштів, як частину авансових платежів, підтвердив укладення з відповідачем договору підряду від 07.11.2023 № 07/11/23-01 саме фактом вчинення конклюдентних дій, направлених спрямованих на виконання його умов, шляхом перерахування відповідачу грошових коштів. Наведене свідчить, що сторони своїми діями фактично підтвердили своє волевиявлення на укладення зазначеного договору.

7.48. Встановивши наявність між сторонами підрядних відносин, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача сплачених грошових коштів в сумі 1 700 000 грн, як безпідставно набутих та, відповідно, здійснених позивачем з цієї суми нарахувань за положеннями статті 625 ЦК України.

7.49. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 334 606, 11 грн, а також нарахованих на цю суму 78 741, 76 грн інфляційних втрат та 18 706, 36 грн 3 % річних, суд першої інстанції виходив із того, що спірна сума грошових коштів сплачена позивачем за договором 22.01.2024 саме в рахунок оплати "виготовлення та монтажу алюм.-дверних конструкцій, рах. № 8 від 11.01.2024 р., в т.ч. ПДВ 20 % 222 434,35 грн". Водночас доказів виконання таких робіт, у строки визначені додатком № 3 (Графік виконання робіт В4) до договору від 07.11.2023 № 07/11/23-01, зокрема, до закінчення першої половини лютого 2024 року, відповідач не надав, а матеріали справи не містять, тому суд першої інстанції посилаючись на положення статті 849 ЦК України вважав, що позивач використав своє право на відмову від договору і спірна сума коштів невикористаного авансового платежу підлягає поверненню позивачу на підставі положень статті 1212 ЦК України.

7.50. Відхиляючи доводи ТОВ "Захід Фасад Буд Про" в частині того, що спірна сума грошових коштів сплачена позивачем підлягає зарахуванню у рахунок оплати закупівлі матеріалів та комплектуючих для виконання робіт за Розділом 8 Додатку № 1 "Договірна ціна" до договору від 07.11.2023 № 07/11/23-01, суд першої інстанції виходив із того, що означеним розділом не передбачено, ані виконання робіт з придбання склопакетів та віконно-дверних систем, ані робіт із порошкового (полімерного) фарбування таких систем. Означене, за висновками суду не свідчить, що сторонами досягнуто згоди щодо закупівлю відповідачем алюмінієвої профільної віконно-дверної системи KMD 70 RAL 7004 в кількості 341,7 м кв. та склопакетів в кількості 300,82 м кв., які зазначені у пункті 3 підрозділу Матеріали, що використовуються для виконання робіт визначених у розділі 8 "Договірна ціна".

7.51. Здійснивши власний перерахунок позовних вимог в частині 3% річних та інфляційних, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 78741,76 грн інфляційних втрат та 18 706,36 грн 3 % річних, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання на 171 день.

7.52. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками місцевого господарського суду в частині того, що наявність між сторонами підрядних відносин та докази сплати позивачем грошових коштів у сумі 1 700 000,00 грн із ПДВ на підставі рахунку від 07.11.2023 № 95, у якості авансового платежу, згідно з пунктом 1 Графіку платежів (додаток № 2 до договору підряду), з призначенням платежу - влаштування навісного вентильованого фасаду, виключає можливість стягнення з відповідача означеної суми, як такої, що набута без правової підстави.

7.53. Водночас суд апеляційної інстанції не погодився із висновками суду про наявність підстав для стягнення з відповідача 1 334 606, 11 грн, які за висновком суду першої інстанції з огляду на положення статті 849 ЦК України, а також наявність листа позивача від 17.06.2024 про відмову від договору, за відсутності доказів виконання відповідачем робіт на вказану суму у строки визначені додатком № 3 "Графік виконання робіт" до договору, підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України.

7.54. Ухвалюючи рішення про відмову у позові в цій частині, суд апеляційної інстанції також виходив із того, що оскільки між сторонами спору існують договірні відносини, а спірна сума грошових коштів набута відповідачем за наявності правової підстави, то ці кошти не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України. За висновком апеляційного господарського суду, у спірному випадку договірний характер правовідносин взагалі виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

7.55. Верховний Суд у контексті доводів касаційної скарги та висновків судів у оскаржуваних судових рішеннях наголошує на тому, що норма статті 1212 ЦК України є загальною. Єдиною визначальною умовою її застосування є набуття особою майна або його збереження у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), або коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

7.56. Колегія суддів також враховує та зазначає, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.09.2022 у справі № 913/703/20 вирішувала питання, зокрема: чи може бути застосована статті 1212 ЦК як підстава повернення замовником авансу за договором підряду.

7.57. У означеній постанові об`єднана палата, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 (на яку посилається скаржник) дійшла, зокрема, висновків про те, що у разі якщо сторона отримала відповідний аванс на підставі Договору, при цьому така підстава отримання зазначених коштів не перестала існувати (договір не припинив свою дію), положення статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин не підлягає застосуванню, а відповідна сума авансу підлягає поверненню в силу положень ЦК України, що регулюють відносини підряду, та самого Договору.

7.58. У пункті 115 цієї постанови об`єднана палата зазначила, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17).

7.59. У наведеній постанові об`єднана палата також розглядала питання щодо підтвердження підрядником обставин використання авансу належними доказами та, як наслідок, невиконання зобов`язання. Тобто, виснувала про те, що такі обставини підлягають перевірці судами відповідно до присів статей 73 - 79, 86 ГПК України, з урахуванням умов договору, шляхом надання оцінки доказам, поданим стороною на обґрунтування використання одержаного авансу.

7.60. У аспекті наведеного Верховний Суд зазначає, що положення статті 849 ЦК України унормовують право замовника у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. 

7.61. Однак, суд апеляційної інстанції означеного не врахував та не перевірив належним чином об`єктивність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, зокрема, в частині встановлених судом обставин щодо порушення відповідачем умов договору щодо обсягу виконаних робіт та закуплених відповідачем матеріалів для виконання договору, у тому числі і щодо строків, у які ці роботи підлягали виконанню відповідачем. Не надав оцінки наявним у матеріалах справи доказам, поданим відповідачем на підтвердження виконання ним умов договору підряду, зокрема, виконання яких саме зобов`язань та на яку суму вони підтверджують.

7.62. У цьому аспекті колегія суддів зауважує, що відповідно до частин першої, другої статті 86 та частини четвертої статті 269 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

7.63. Водночас із оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що в порушення наведених норм процесуального права апеляційний господарський суд належним чином не перевірив здійснене господарським судом першої інстанції застосування припису частини першої статті 1212 ЦК України а лише обмежився формальною вказівкою про наявність між сторонами спору договірних відносин, цілковито лишивши без уваги факт направлення позивачем листа від 17.06.2024 про відмову від договору у зв`язку з порушенням відповідачем його умов. Тобто, неповністю встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

7.64. За наведеного колегія суддів суду касаційної інстанції висновок апеляційного господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог вважає передчасним та з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 300 ГПК України) доходить висновку про необхідність нового апеляційного розгляду цієї справи.

7.65. Суд зазначає, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

7.66. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

7.67. Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

7.68. Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

7.69. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції наведеним вимогам не відповідає, оскільки суд апеляційної інстанції не оцінив наявні в матеріалах справи докази, доводи сторін та не встановив з достовірністю обставин, які є предметом доказування та дослідження у такій категорії справ, чим порушив положення статей 86, 236, 282 ГПК України.

7.70. Таким чином доводи скаржника, наведені у касаційній скарзі, частково знайшли своє підтвердження.

7.71. Верховний Суд вважає неприйнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
8.1. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

8.2. Згідно із частиною четвертою статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

8.3. Враховуючи наведені міркування, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного суду в частині вирішення вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та передачу цієї справи у вказаній частині на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

8.4. Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції слід звернути увагу на викладене у цій постанові, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

9. Судові витрати
9.1. У Верховного Суду відсутні правові підстави для розподілу судового збору, сплаченого позивачем за подання касаційної скарги, оскільки Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та передає справу на новий розгляд, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо понесених судових витрат з дотриманням порядку, передбаченого статтею 129 ГПК України.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд" задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 у справі № 902/1364/24 скасувати, а справу направити на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов