ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4708/24
Провадження № 2/362/262/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2026 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Тельнової О.О.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
в с т а н о в и в:
У липні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Цвігун А.В. звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом, в якому просить у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 12 липня 2021 року в сумі 30000 доларів США (розмір основного боргу) та 90133,53 грн. (сума відсотків за користування грошовими коштами), звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку, площею 0,1258 га, кадастровий номер: 3221480901:01:029:0123, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, готовністю 65%, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом реалізації через електронний аукціон за початковою ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.07.2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позика складає 819 702,00 грн., що еквівалентно 30 000,00 дол. США, позика надається на строк до 12.07.2022 року з правом продовження терміну дії договору. Суму позики було передано під час підписання договору. Підписання договору позики сторонами підтверджує факт отримання суми позики позичальником. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за договором позики, 12.07.2021 року сторони уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого в забезпечення своєчасного повернення позики відповідач передав позивачу в іпотеку наступне майно: земельну ділянку, площею 0,1258 га, кадастровий номер: 3221480901:01:029:0123, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, готовністю 65%, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін визначено в розмірі 1 500 000,00 грн. Позивач зазначає, що за період з 12.07.2022 року по 12.07.2022 року розмір відсотків за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ становить 90 133,53 грн. У визначений договором строк позики відповідач борг не повернув, допустив утворення заборгованості в розмірі 30 000,00 дол. США та 90 133,53 грн. відсотків за користування грошовими коштами.
Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Мартинцової І.О. від 26.07.2024 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позову (а.с. 39-40).
У встановлений в ухвалі суду строк, позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Мартинцової І.О. від 05.08.2024 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено підготовче судове засідання (а.с.53).
25.09.2024 року представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Поліщук В.В. подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначив, що 12.07.2021 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, сума позики складає 819 702,00 грн., що є еквівалентом 30 000,00 дол. США згідно курсу НБУ на день підписання договору. Умовами договору визначено, що позика надається в день підписання договору. Проте, договір позики не містить інформації про отримання коштів позичальником, а позивачем не доведено та не надано інших доказів, які б підтверджували отримання позики відповідачем, тому договір позики від 12.07.2021 року є неукладеним, у відповідача не виникло обов`язку щодо повернення коштів позивачу, порушення основного зобов`язання відповідачем не було допущено, оскільки таке фактично відсутнє, відповідно, відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, який забезпечував виконання основного зобов`язання. Відсотки на суму коштів, яка не була передана, не можуть нараховуватись. Крім того, договір позики є безпроцентним, що виключає можливість нарахування відсотків. Узадоволенні позову просить відмовити (а.с.116-120).
02.10.2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Цвігун А.В. подав відповідь на відзив. Зазначає, що умовами договору позики від 12.07.2021 року визначено, що позики надається позикодавцеві в день підписання даного договору, тобто під час підписання договору позики, що підтверджує факт отримання суми позики позичальником. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Крім того, безпосередньо після підписання договору позики та передання грошових коштів, між сторонами було укладено договір іпотеки від 12.07.2021 року, предметом якого є забезпечення вимог за договором позики, укладеного між сторонами, за умовами якого відповідач зобовязаний в порядку та в строк до 12.07.2022 року включно повернути позивачу 819 702 грн., що є еквівалентом 30 000,00 грн. згідно з курсом НБУ на день підписання цього договорую Вказаний договір іпотеки було посвідчено в нотаріальному порядку. Добровільне підписання відповідачем договору іпотеки в нотаріальному порядку та визнання обовязку повернення грошових коштів, свідчить про отримання від позивача суми позики у повному обсязі та реальність намірів сторін.. Відповідачем не надано доказів того, що він не підписував даний договір або не отримував коштів за договорм позики. З моменту укладення даних договір відповідач не просив визнати недійсним чи удаваним вказані правочини. Оскільки грошові кошти за договором позики надавалися в національній валюті в розмірі 819 702,00 грн., розмір відсотків за користування позикою у договорі не визначений, а тому з відповідача підлягають стягненню відсотки на рівні облікової ставки НБУ за період дії договору позики з 12.07.2021 року по 12.07.2022 року в розмірі 90 133,54 грн. Позовні вимоги просить задовольнити (а.с. 123-126). 
Згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із перебуванням судді Мартинцової І.О. на довготривалому листі непрацездатності справа згідно з повторним автоматизованим розподілом передана на розгляд головуючому судді Лебідь-Гавенко Г.М. (а.с. 130).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2024 року прийнято цивільну справу до свого провадження та призначено підготовчt судовt засідання (а.с. 139).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.06.2025 року, 12.06.2025 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Цвігуна А.В. про проведення судових засідань в режимі відеоконференції (а.с.153-154).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 165-167).
У встановлений в ухвалі суду строк, позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с.199-200).
Представник ОСОБА_1 - адвокат Цвігун А.В. подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримують (а.с.196-197, 209-210, 218).
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 187), також до суду повертаються конверти із відміткою «адресат відсутній» (а.с. 108, 129, 146, 188, 194, 206, 216), клопотань з процесуальних питань до суду не направляв.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та часткового задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідност. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Судом встановлено, що 12.07.2021 року ОСОБА_2 (Позичальник) та ОСОБА_1 (Позикодавець) уклали договір позики (а.с. 18-19).
Пунктом 1.1 договору визначено, що позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути її позикодавцеві в порядку та у строк, визначені цим договором. За цим договором проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються (п. 1.2 договору).
В силу п. 2.1 договору визначено, що позика надається позикодавцем позичальнику в сумі, зазначеній в п. 3.1 договору в день підписання цього договору сторонами.
Сума позики складає грошову суму в розмірі 819 702 грн., що є еквівалентом 30 000 дол. США, згідно курсом НБУ на день підписання цього договору: 100 дол. США = 2732,34 грн. (п. 3.1 договору).
Відповідно до п. 4.1 договору, позика надається на строк до 12.07.2022 року з правом продовження терміну дії цього договору.
Сторони свідчать, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі (п. 8.1 договору).
В якості забезпечення вимог за договором позики, 12.07.2021 року ОСОБА_2 (Іпотекодавець) та ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., зареєстрований в реєстрі за №1164 (а.с. 20-24).
Пунктом 1.1. договору іпотеки визначено, що договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем в простій письмовій формі від 12.07.2021 року. 
Відповідно до п. 1.2 договору іпотекодавець з метою забезпечення виконання основного зобов`язання передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку наступне майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,1258 га, кадастровий номер: 3221480901:01:029:0123, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, готовністю 65%, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становить 1 500 000,00 грн. (п. 1.6 договору).
Звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України: у разі порушення основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором, та/або будь-якого зобов`язання іпотекодавця за цим договором, та/або в інших випадках відповідно до законодавства України (п. 5.1 договору).
В силу п. 5.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставах рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Договором іпотеки від 12.07.2021 року накладено заборону відчуження нерухомого майна. Заборону зареєстровано в реєстрі за №1165, №1166 (а.с. 25).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав від 20.06.2025 року, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,1258 га, кадастровий номер: 3221480901:01:029:0123, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), житловий будинок, незавершений будівництвом (готовність 63%), загальною площею 431,2 кв.м., житлова площа 1172,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 175-180).
22.05.2024 року позивач надіслав засобами поштового зв`язку на адресу відповідача вимогу про усунення порушення, а саме сплати заборгованості за договорм позики, та в разі часткової чи повної відмови від задоволення цієї вимоги, ОСОБА_1 розпочне звернення стяггення на предмет іпотеки (а.с. 28-32).
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За умовами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Згідно із частиною першою статті 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 33 цього Закону).
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку").
Частинами першою та другою статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.
Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Тобто, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Вказані висновки наведені у постанові Верховного Суду у справі № 642/716/22 від 12.01.2026 року.
Судом установлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за договором позики від 12.07.2021 року, отримані у позику грошові кошти у визначеному договором розмірі позикодавцю не повернув.
При цьому, суд відхиляє доводи відповідача щодо неотримання ним грошових коштів за договором позики як необґрунтовані та такі, що спростовуються матеріалами справи. 
Так, умовами договору позики сторони підтвердили, що волевиявлення кожної із них при укладенні договору було вільним, відповідало їх внутрішній волі, а грошові кошти були передані позичальнику у день підписання договору. Підписавши договір без будь-яких застережень чи заперечень щодо факту передачі коштів, відповідач підтвердив настання передбачених договором правових наслідків та прийняв на себе відповідні зобов`язання.
Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між сторонами укладено іпотечний договір, що додатково свідчить про реальність намірів сторін щодо виникнення та виконання зобов`язальних правовідносин. Сам факт укладення договору іпотеки на забезпечення виконання договору позики узгоджується з волею сторін на належне виконання позичальником обов`язку з повернення отриманих коштів та спростовує доводи про відсутність позикових правовідносин.
Суд також враховує, що з моменту укладення договору позики та іпотечного договору минуло майже п`ять років, однак протягом цього часу відповідач не звертався до суду з вимогами про визнання зазначених договорів недійсними, не заявляв вимог про їх розірвання, не оспорював окремих умов договорів та не вчиняв інших дій, спрямованих на спростування факту виникнення між сторонами відповідних правовідносин.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Станом на час розгляду справи договір позики від 12.07.2021 року та укладений на його забезпечення іпотечний договір є чинними. Протелижного відповідачем доведено не було, а тому зазначені договори породжують для сторін відповідні права та обов`язки і підлягають виконанню.
Верховний суд у постанові у справі №640/15157/16-ц від 05.06.2024 року зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Таким чиом, установивши наявність заборгованості позики у заявленому розмір, а також наявність чинного іпотечного договору, суд висновує про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.
При цьому, відповідно до частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
У спірному випадку іпотекодержатель на власний розсуд обрав судовий спосіб свого захисту звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», що відповідає вимогам закону.
Приймаючи до уваги те, що звернення стягнення має відбуватись у межах процедури виконавчого провадження, то, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, а тому незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.
Зазначене вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11 цс 18).
Щодо вимог нарахування відсотків за користування договором позики.
Позивач в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 12.07.2021 року, крім суми основного боргу 30000 доларів США, здійснив нарахування відсотків на рівні облікової ставки НБУ за користування грошовими коштами в розмірі 90 133,53 грн. за період з 12.07.2021 року по 12.07.2022 року.
Однак, суд не погоджується з вимогами позивача про стягнення процентів за користування позикою, нарахованих на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 12.07.2021 року по 22.07.2021 року.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому положення зазначеної норми щодо визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України підлягають застосуванню лише у випадку, коли сторони не погодили умови щодо сплати процентів.
Пунктом 1.2 договору позики від 12.07.2021 року сторони погодили, що проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються. 
Таким чином, сторони реалізували принцип свободи договору та встановили безпроцентний характер позики, виключивши можливість нарахування процентів за користування грошовими коштами.
За таких обставин, правові підстави для застосування облікової ставки Національного банку України відсутні, оскільки умови договору прямо врегульовують питання сплати процентів та не передбачають їх нарахування.
Отже, вимоги позивача про стягнення процентів за користування позикою за період з 12.07.2021 року по 22.07.2021 року є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшли своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість та доведеність вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак останні підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 112,00 грн.
З урахуванням вищевикладеного, на підставі статтями 546, 572, 576, 589, 590, 591 ЦК України, Закон України «Про іпотеку», керуючись статтями 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки – задовольнити частково.
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2  перед ОСОБА_1 за договором позики від 12 липня 2021 року в сумі 30000 доларів США (розмір основного боргу), звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку, площею 0,1258 га, кадастровий номер: 3221480901:01:029:0123, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, готовністю 65%, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом реалізації через електронний аукціон за початковою ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 12 112,00 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Текст рішення складено 17.07.2026 року.
Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко