Справа № 144/288/26
Провадження № 2/144/380/26

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2026 р. с-ще Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Бондарук О.П.,
з участю секретаря судового засідання Сторожук О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Теплик в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Єврокредит» до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
в с т а н о в и в : 
06 березня 2026 року ТОВ «ФК «Єврокредит», через представника Журавльова Станіслава Георгійовича, звернулося до суду з позовною заявою до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за договором №51-008-868-2-21-Г від 29.06.2021 року у розмірі 208626,27 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29 червня 2021 року між АТ «Мегабанк» та  ОСОБА_1  було укладено кредитний договір №51-008-868-2-21-Г. 
03.09.2024 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено договір факторингу №GL1N426240, у відповідності до умов якого АТ «Мегабанк» відступило за плату належне йому право вимоги, а ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» відповідно до Реєстру боржників набуло права грошової вимоги до Відповідача.
27.12.2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК «Єврокредит» укладено договір факторингу №1/12, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» відступило за плату належне йому право вимоги, а ТОВ «ФК «Єврокредит» відповідно до Реєстру боржників набуло права грошової вимоги до Відповідача за договором №51-008-868-2-21-Г від 29.06.2021 року в розмірі 208626,27 грн, з яких 107979,56 грн – заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена), 28355,51 грн – заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена), 72291,20 грн – заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена). 
Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «Єврокредит» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо АТ «Мегабанк» станом на день відступлення права вимоги. Ні ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», ні ТОВ «ФК «Єврокредит» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. 
Всупереч умовам Договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Єврокредит» , ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Єврокредит» за кредитним договором №51-008-868-2-21-Г від 29.06.2021 року в розмірі 208626,27 грн, з яких 107979,56 грн – заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена), 28355,51 грн – заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена), 72291,20 грн – заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена), яку позивач і просить стягнути з відповідача. 
Ухвалою судді від 13 березня 2026 року позовну заяву ТОВ «ФК «Єврокредит» прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
13.07.2026 року від ОСОБА_1 надійшла письмова заява, в якій він позовні вимоги визнав, однак просив розстрочити суму заборгованості щомісячними платежами у розмірі 20% від пенсії. Розгляд справи просив здійснити за його відсутності. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій до суду письмовій заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, вказує, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.
Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29 червня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1  було укладено кредитний договір № №51-008-868-2-21-Г, на підставі якого АТ «Мегабанк» надало відповідачу кредит в сумі 118900 грн, терміном на 60 місяців, строк дії договору до 28.06.2026 року, з фіксованою процентною ставкою 10,00% річних (а.с. 47-48). 
Суду було також надано паспорт споживчого кредиту (а.с.51), який підписано 29.06.2021 ОСОБА_1 власноручним підписом, що є підтвердженням того, що він ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надану, виходячи із обраних ним умов кредитування.
У подальшому, 03.09.2024 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено договір факторингу №GL1N426240, у відповідності до умов якого АТ «Мегабанк» відступило за плату належне йому право вимоги до Відповідача (а.с. 13-14).
Згідно витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №GL1N426240 від 03.09.2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №51-008-868-2-21-Г від 29.06.2021 року, складає 208626,27 грн, з яких 107979,56 грн – заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена), 28355,51 грн – заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена), 72291,20 грн – заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) (а.с. 40).
27.12.2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК «Єврокредит» укладено договір факторингу №1/12, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» відступило за плату належне йому право вимоги, а ТОВ «ФК «Єврокредит» відповідно до Реєстру боржників набуло права грошової вимоги до Відповідачаза договором №51-008-868-2-21-Г від 29.06.2021 року (а.с. 12).
Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги, укладеного 27.12.2024 року, ТОВ «ФК Єврокредит» отримало право вимоги відповідача ОСОБА_1 у загальній сумі 208626,27 грн, з яких 107979,56 грн – заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена), 28355,51 грн – заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена), 72291,20 грн – заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) (а.с. 26).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 ЦК України.
Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно з кредитним договором, що підтверджується матеріалами справи. Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором.
Що стосується стягнення комісії за кредитним договором, то суд зазначає наступне. 
Згідно із частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно вимог ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування»; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону.
Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
З урахуванням наведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 29.06.2021 року, тобто після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме: нарахована сума заборгованості по сплаті комісії у розмірі 72291,20 грн не підлягає стягненню з відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Єврокредит» та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №51-008-868-2-21-Г від 29.06.2021 року в розмірі 136335,07 грн, що складається з: 107979,56 – заборгованість за кредитом; 28355,51 грн – заборгованість по сплаті відсотків.
Щодо заяви відповідача про розстрочку виконання рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Згідно із ч.ч.1, 5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан. 
На обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення відповідачем ОСОБА_1 надано виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4926, № 5211, № 61, № 9172 та №2768, довідку серія 12 ААГ № 813434 про встановлення ОСОБА_1 першої «Б» групи інвалідності, Акт №1506 від 04.11.2025 року про здійснення постійного догляду.
Враховуючи положення процесуального законодавства, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, суд прийшов до висновку про те, що відповідачу ОСОБА_1 необхідно розстрочити виконання цього рішення шляхом щомісячного відрахування 20% від його пенсії.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у таких випадках посилається на:
- Принцип справедливого балансу: втручання держави у право власності (стягнення боргу) має балансувати між інтересами кредитора та правами боржника на гідне життя. Стягнення, яке позбавляє особу всіх засобів до існування, є непропорційним;
-  «Індивідуальний та надмірний тягар»: у справі «Садоча проти України» (заява № 77508/11) ЄСПЛ наголосив, що конфіскація всієї суми незадекларованої готівки, яка значно перевищувала доходи особи, поклала на заявника надмірний тягар; 
- Заборона злиденності: навіть якщо борг реальний, процедура його стягнення не повинна прирікати особу на злидні. Держава має забезпечити механізми, які дозволяють виконувати рішення без руйнування економічного становища боржника. 
Приймаючи до уваги вказані вище обставини, суд приходить до висновку, що примусове виконання рішення суду та стягнення з ОСОБА_2 одразу всієї суми боргу в розмірі 136335,07 грн, призведе до вкрай важкого економічного становища боржника, позбавить його засобів існування, лікування, що є неприпустимим у контексті як національного законодавства, так і практики ЄСПЛ. 
Вирішуючи вказане в заяві питання про розстрочку виконання рішення, суд враховує, що заявник не намагається уникнути виконання рішення суду, а навпаки бажає виконати його, виходячи з реальних можливостей.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України надано договір про надання правничої допомоги від 01.07.2025 року, укладений між АО «Альянс ДЛС» та ТОВ «ФК «Єврокредит» (а.с. 22-23), акт приймання - передачі послуг зі змісту якого слідує, що вартість наданої ТОВ «ФК «Єврокредит» правничої допомоги в межах розгляду даної справи становить 11200 грн (а.с. 46), ордер (а.с. 18) та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 21).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11200 грн є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами.
Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.
Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Судовий розгляд даної справи завершено за два судових засідання, в які представник позивача не з`явився, рішення ухвалено на підставі наявних письмових доказів. Відтак, суд вважає, що обґрунтованими та співмірними в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому, з відповідача на користь позивача, слід стягнути судовий збір в розмірі 1739 грн 85 коп., оскільки позовну заяву задоволено частково.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 530, 610, 612, 629, 1046, ЦК України, суд
у х в а л и в :
Позовну заяву ТОВ «ФК «Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» (код 40932411, місцезнаходження: пров. Ушинського, 1, офіс 105 м. Дніпро Дніпропетровської області, 49001), заборгованість за: кредитним договором №51-008-868-2-21-Г від 29.06.2021 року в розмірі 136335,07 грн, судовий збір в розмірі 1739,85 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
У порядку ч. 1 ст. 267 ЦПК України розстрочити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , виконання рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №51-008-868-2-21-Г від 29.06.2021 року в розмірі 136335,07 грн, шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 20 % від пенсії ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач – ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» (код 40932411, місцезнаходження: пров. Ушинського, 1, офіс 105 м. Дніпро Дніпропетровської області, 49001)
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено 14.07.2026 року.

Суддя