ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року 
м. Київ

справа № 120/7887/24
адміністративне провадження № К/990/51075/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Дашутіна І.В., Єресько Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою  ІНФОРМАЦІЯ_1 
на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року (головуючий суддя - Вільчинський О.В.,)
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року (головуючий суддя - Капустинський М.М., судді: Ватаманюк Р.В., Сапальова Т.В.)
у справі № 120/7887/24 
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. 
I. РУХ СПРАВИ
1. У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив:
- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII);
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він призваний на військову службу під час загальної мобілізації, через введення воєнного стану в Україні. В той же час, вважає, що має право на звільнення з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII - у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворим батьком. Проте, відповідач відмовив у такому звільненні. 
3. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладену у листі від 13 травня 2024 року № 193/104/1кц/3849/пс, щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
4. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
5. Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6.  ОСОБА_1 призваний на військову службу під час загальної мобілізації, через введення воєнного стану в Україні. 
7. Відповідно до наказу командира 230 ОБЗ від 07 березня 2022 року № 53 позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира батальйону з озброєння батальйону охорони НОМЕР_2 окремої бази забезпечення.
8. 08 травня 2024 року ОСОБА_1 подав командиру батальйону охорони ОСОБА_2 рапорт щодо звільнення з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII. До вказаного рапорту позивачем долучено висновок лікарсько-консультативної комісії від 06 грудня 2023 року, виданий за формою № 080-4/о, про наявність порушення функцій організму його батька, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись та потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Окрім того, до рапорту від 08 травня 2024 року долучено довідку про спільне проживання з батьком, копії паспортів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 (матері позивача).
9. На підставі рапорту командиром окремої бази забезпечення полковником ОСОБА_5 сформовано подання від 09 травня 2024 року, у якому командир клопоче про звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби у запас за статтею 26 частини четвертої пункту 2 підпункту "г" Закону № 2232-XII (за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я).
10. Однак, листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13 травня 2024 року № 193/104/1 кг/3849/пс повернуто на адресу командира військової частини НОМЕР_1 матеріали щодо звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, без реалізації. В обґрунтування відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби вказано, що у поданих матеріалах відсутні документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. При цьому відповідач керувався абзацом 1 статті 7 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 2961-IV), якою визначено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
11. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
12. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку щодо протиправності спірної відмови про звільнення позивача. 
13. Суди вказали, що наданий ОСОБА_1 висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись та потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 06 грудня 2023 року, виданий за формою № 080-4/о, є належним документом, який підтверджує наявність сімейних обставин, які дають право на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.
14. При ухваленні спірного рішення, суд апеляційної інстанції керувався правовим висновком Верховного Суду від 12 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
15. Касаційне провадження за скаргою позивача відкрито на підставі пунктів 1, 2, 3 частини четвертої статі 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
16. Скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 255 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153). 
17. Також скаржник звертає увагу на те, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували до спірних правовідносин щодо звільнення з військової служби позивача у військовому званні «майор» абзац 3 підпункту 2 пункту 255 Положення № 1153, а підлягав застосуванню абзац 4 підпункту 2 пункту 225 Положення № 1153. 
18. Крім того, скаржник посилається на незастосування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду викладених у постановах від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23, від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23.
19. Водночас, скаржник вважає, що наявні підстави для відступлення від правового висновку Верховного Суду викладеного в пункті 67 постанови від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23.
VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
20. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
21. Спірні правовідносини виникли щодо відмови ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Управління) звільнити військовослужбовця з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку із необхідністю постійного догляду за хворим батьком).
22. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку щодо протиправності спірної відмови та наявності підстав для зобов`язання Управління звільнити позивача відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.
23. Верховний Суд вважає такі висновки передчасними з огляду на таке.
24. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 призваний на військову службу під час загальної мобілізації, через введення воєнного стану в Україні, та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира батальйону з озброєння батальйону охорони НОМЕР_2 окремої бази забезпечення.
25. У травні 2024 року позивач подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю догляду за хворим батьком (відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII). До вказаного рапорту додав:
- висновок лікарсько-консультативної комісії від 06 грудня 2023 року, виданий за формою №080-4/о, про наявність порушення функцій організму його батька, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись та потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі;
- довідку про спільне проживання з батьком;
- копії паспортів ОСОБА_3 (батька) та власного;
- свою копію свідоцтва про народження;
- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 (матері позивача).
26. Відповідач повернув матеріали позивача без реалізації, оскільки у поданих матеріалах відсутні документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Також відповідач вказав, посилаючись на абзац 1 статті 7 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
27. Отже, фактично відповідач поставив під сумнів, що наданий ОСОБА_1 висновок лікарсько-консультативної комісії (далі ЛКК) від 06 грудня 2023 року, виданий за формою № 080-4/о, може стати підставою для його звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, зауваживши на необхідності подання висновку медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК).
28. Щодо вказаних обставин колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.
29. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон № 2232-ХІІ.
30. Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
31. Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.
32. Підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції станом на час надання спірної відмови відповідача) передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
33. Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
34. Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
35. Наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Додатком до цієї Інструкції є Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.
36. Пункт 5 зазначеного Переліку визначає документи, які підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із хворих батьків, які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду підтверджується сукупністю таких документів:
- копія аркуша бесіди;
- копія рапорту військовослужбовця;
- документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин;
- копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
37. Відповідно до абзацу 8 статті 1 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 2961-IV) медико-соціальна експертиза - це встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.
38. Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
39. Відповідно до пункту 3 зазначеного Положення медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
40. Згідно з пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (МСЕК), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
41. За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії визначають:
- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;
- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;
- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;
- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;
- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
42. З аналізу наведеного вбачається, що медико-соціальна експертна комісія має повноваження визначати потребу особи у сторонньому нагляді, догляді або допомозі в межах процедури проведення медико-соціальної експертизи, тобто під час встановлення (чи перегляду) інвалідності або ступеня обмеження життєдіяльності.
43. Щодо висновку ЛКК, Верховний Суд зауважує про таке.
44. Відповідно до положень частин першої, десятої статті 7 Закон № 2961-IV медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
45. Лікарсько-консультативні комісії закладів охорони здоров`я:
- визначають наявність стійкого розладу функцій організму дитини та відповідно можливі обмеження її життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем;
- складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;
- надають консультативну допомогу з питань реабілітації та стороннього догляду, диспансерного нагляду або допомоги дітям з інвалідністю;
- забезпечують своєчасний огляд (переогляд) дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю.
46. Відповідно до статті 7 Закону № 2961-IV постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917 затверджено Положення про лікарсько-консультативну комісію, яке визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності.
47. Повноваження лікарсько-консультативної комісії визначає Порядок організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року № 189 (далі - Порядок № 189).
48. Пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 189 визначає, що до основних завдань лікарсько-консультативних комісій належить:
1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;
2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до медико-соціальної експертної комісії для встановлення інвалідності;
3) надання до медико-соціальної експертної комісії документів хворого, направленого на огляд та обстеження;
4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
49. За такого нормативно-правового регулювання склалася ситуація, що факт визначення потреби в постійному догляді, для підтвердження цієї обставини, може визначати альтернативний документ, що підтверджує потребу в постійному догляді. Водночас законодавство прямо не наділяє ЛКК відповідними повноваженнями.
50. При цьому, чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачає затвердженої форми висновку лікарсько-консультативної комісії про потребу в постійному догляді.
51. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено, зокрема, форму первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкцію щодо її заповнення.
52. Так, відповідно до затвердженої Інструкції висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого № _____» (пункт 3) та надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859 (пункт 4). У пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 7).
53. Зміст висновку за формою № 080-4/о та його складові елементи загалом найбільшою мірою відповідають суті документа, передбаченого пунктом 5 Переліку, проте мають істотні відмінності - зокрема щодо суб`єкта його складання (лікарська комісія, а не лікарсько-консультативна комісія), цільового призначення (використовується для отримання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі), а також через відсутність у ньому відомостей про потребу особи в постійному догляді.
54. Відсутність уніфікованого зразка висновку про потребу в постійному догляді та повноважень лікарсько-консультативної комісії для його прийняття свідчить про наявність прогалини та неузгодженості нормативно-правового регулювання, що спричиняє правову невизначеність у реалізації права особи на звільнення з військової служби за відповідною підставою.
55. Також Верховний Суд зауважує, що підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду. У свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.
56. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом в постанові від 11 квітня 2024 року (справа № 420/16689/23), про застосування якого наголошував відповідач у касаційній скарзі, та від 20 листопада 2025 року (справа № 560/17590/24).
57. Повертаючись до обставин справи, що розглядається, позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (необхідність здійснювати постійний догляд за хворим батьком, що підтверджується висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я), до якого було додано, висновок ЛКК від 06 грудня 2023 року, виданий за формою № 080-4/о, про наявність порушення функцій організму його батька, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись та потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Також у вказаному висновку було зазначено про рекомендування для отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
58. Відмову у звільненні з військової служби ОСОБА_1 відповідач мотивував тим, що поданий позивачем висновок лікарсько-консультативної комісії не є документом, що надає право на звільнення військовослужбовцю на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, на відміну від висновку МСЕК.
59. Колегія суддів Верховного Суду наголошує, що послідовна практика Верховного Суду, зокрема, яка викладена в постановах від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23 та від 13 червня 2024 року у справі № 520/21316/23, від 16 жовтня 202 року у справі № 300/1061/23 про те, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою особою може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК. Отже, твердження скаржника, що у спірному випадку позивач мав надати лише висновок МСЕК є помилковим. Підстави для відступу від вказаного правого висновку відсутні, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.
60. Проте, варто зауважити, що право у військовослужбовця на звільнення згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ виникає лише у разі встановлення того факту, що висновок ЛКК містить інформацію про потребу саме постійного догляду за членом сім`ї.
61. Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що наданий позивачем висновок ЛКК від 06 грудня 2023 року є належним документом, який підтверджує наявність сімейних обставин, які дають право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Однак, вирішуючи спір, суди не надали належної правової оцінки копії вказаного висновку. Судами не встановлено, чи містить цей висновок інформацію про потребу постійного догляду за батьком позивача.
62. Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій в частині допустимості висновку ЛКК для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за батьком позивача Верховний Суд вважає такими, що прийняті без повного з`ясування обставин у справі.
63. Також Верховний Суд вважає безпідставними доводи скаржника щодо необхідності застосування до спірних правовідносин правового висновку, викладеного у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23, оскільки правовідносини, які виникли у цій справі не є подібними до спірних. У справі № 120/1909/23 позивач до рапорту про звільнення з військової служби додав висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о), відповідно до якого рекомендовано соціальну послугу: догляду вдома. У справі, що розглядається, до рапорту доданий висновок лікарсько-консультативної комісії за формою № 080-4/0, яким рекомендовано соціальну послугу з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
64. Окрім того, є необґрунтованими доводи скаржника стосовно необхідності формування правового висновку щодо застосування пункту 255 Положення № 1153. У касаційній скарзі зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували до спірних правовідносин стосовно звільнення з військової служби позивача у військовому званні «майор» абзац 3 підпункту 2 пункту 255 Положення, а підлягав застосуванню абзац 4 підпункту 2 пункту 225 Положення № 1153. 
65. Відповідно до абзацу 3 підпункту 2 пункту 255 Положення № 1153 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
66. Згідно з абзацом 4 підпункту 2 пункту 225 Положення № 1153 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 04 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України;
67. Отже, пункт 255 Положення № 1153 регулює питання щодо того, хто може звільняти військовослужбовця в залежності від його військового знання. Проте, у справі, що розглядається, звільнення позивача не відбулось. Спірним є питання щодо наявності права у позивача на звільнення відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ. А тому застосування судам попередніх інстанцій вказаного пункту Положення № 1153 є помилковим.
68. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судами принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
69. У силу положень статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
70. За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
71. Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
72. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
73. Ураховуючи результат касаційного розгляду, витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.
Керуючись статтями 345, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року, постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року скасувати.

Справу № 120/7887/24 направити на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
І.В. Дашутін 
Л.О. Єресько,
Судді Верховного Суду