П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року місто Київ

Справа № 758/829/24
Провадження№22-ц/824/2312/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М.,
суддів Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Узлій М.М. 

сторони: позивач ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2  

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Бершадським Олегом Олександровичем, на ухвалу Подільського районного суду м. Києва 15 серпня 2025 року постановлену у складі судді Гребенюка В.В.,- 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Н.Й., про застосування наслідків недійсності правочину.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначений судовий розгляд.
Ухвалою Подільського районного суду Київської області від 15 серпня 2025 року заяву позивача про відвід судді залишено без розгляду.
Визнано дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами.
Застосовано до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді штрафу в сумі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф у розмірі 908,40 грн.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Бершадський О.О. посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суд першої інстанції.
Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд зазначив неправдиві відомості про те, що перша заява про відвід від 10 червня 2025 року та друга заява про відвід від 12 червня 2025 року вже були вирішені судом ухвалами від 10 червня 2025 р. та від 20 червня 2025 року.
Так, суд дійсно розглянув першу заяву позивачки від 10 червня 2025 року про відвід судді Гребенюка В.В., та за наслідками цього розгляду постановив ухвалу від 10 червня 2025 року, якою першу заяву позивачки про відвід судді у цивільній справі №758/829/24 визнав необґрунтованою, та передав зазначену заяву для вирішення відводу суддею, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, у відповідності до вимог ч. З ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України.
Проте ухвала Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2025 р. (суддя Ковбасюк О.О.) була постановлена не за наслідком розгляду другої заяви позивачки від 12 червня 2025 р. про відвід судді Гребенюка В.В., як про це зазначається у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали від 15 серпня 2025 р.
Зазначена ухвала від 20 червня 2025 року (суддя Ковбасюк О.О.) була постановлена іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, за наслідком розгляду тієї ж першої заяви позивачки про відвід від 10 червня 2025 року, яка ухвалою від 10 червня 2025 року вже була визнана необґрунтованою, та була передана для вирішення відводу іншим суддею.
Що ж стосується другої заяви позивачки від 12 червня 2025 року про відвід судді Гребенюка В.В., то ця заява до цього часу так і не була розглянута судом. Щодо неї суд, а ні суддя Гребенюк В.В., а ні жоден інший суддя, який не розглядає цю справу, не постановив жодної ухвали, якою б вирішив зазначену заяву по суті.
Встановлюючи порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу, ч. 11 ст. 40 ЦПК України встановлює, що за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу. 
Тож як випливає з наведеного вище, та підтверджується матеріалами справи № 758/829/24, якими є ухвали від 10 червня 2025 року та від 20 червня 2025 р. суд висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 15 серпня 2025 року про те, що друга заява позивачки від 12.06.2025 р. про відвід судді Гребенюка В.В. була вирішена судом ухвалою від 20.06.2025 р. не відповідає обставинам справи.
Ця заява позивачки залишилася не розглянута не висловив жодної своєї позиції у формі постановлення ухвали суду.
Суд фактично розглянув і дослідив лише першу і третю заяви позивачки про відвід судді Гребенюка В.В., а саме: заяву від 10 червня 2025 року та заяву від 13 серпня 2025 року, а тому висновки суду першої інстанції про те, що третя заява позивачки від 13 серпня 2025 року про відвід судді Гребенюка В.В. по суті ідентична за змістом до першої і другої заяви позивачки від 10 червня 2025 року та від 12 червня 2025 року.
Як зазначалося вище, суд взагалі не розглядав і не досліджував другу заяву позивачки від 12 червня 2025 р. про відвід судді Гребенюка В.В., у зв`язку з чим об`єктивно не міг дійти таких висновків, а по-друге, всі три заяви позивачки про відвід судді Гребенюка В.В. від 10 червня 2025 року, від 12 червня 2025 року та від 13 серпня 2025 року містять абсолютно різні підстави та обґрунтування, які дають позивачці право ставити питання про відвід судді Гребенюка В.В. який є головуючим у цивільній справі № 758/829/24.
Підставами, які лягли в обґрунтування першої заяви позивачки від 10 червня 2025 р. про відвід судді Гребенюка В.В. були такі обставини:
Суддя Гребенюк В.В. абсолютно безпідставно, порушуючи норми ЦПК України, не допустив Позивачку на судове засідання, яке відбулося 17 квітня 2025 р., оскільки позивачка на 10 хвилин з поважних причин запізнилася на судове засідання. Зазначене грубе порушення норм ЦПК України призвело до того, що позивачка не мала можливості особисто брати участь в розгляді справи, що у свою чергу призвело до того, що позивачка фактично була позбавлена права бути заслуханою у судовому засіданні, та права задати запитання іншій стороні (Відповідачці).
У судовому засіданні 17 квітня 2025 р., суддя Гребенюк В.В. грубо порушив рівність сторін у судовому процесі, оскільки, не надавши можливості стороні позивача поставити запитання іншій стороні, суд одразу перейшов до дослідження доказів.
3уддя Гребенюк В.В. під час підготовчого засідання висловив негативну оцінку щодо клопотання представника позивачки про дослідження доказів за місцем їх знаходження ще до розгляду цього клопотання, заявивши, що таких клопотань «не може існувати в природі». У подальшому суд також відмовився дослідити у судовому засіданні звукозапис виступу відповідачки у іншій цивільній справі N° 758/6968/21, посилаючись на принцип безпосередності.
Таким чином, підставами першої заяви позивачки від 10 червня 2025 р. є грубе порушення судом принципу рівності сторін, який забезпечує справедливий та неупереджений розгляд цивільної справи
Підставами, які лягли в обґрунтування другої, нерозглянутої судом, заяви позивачки від 12 червня 2025 року про відвід судці Гребенюка В.В., фактично була поведінка судді під час реалізації позивачкою та її представником своїх процесуальних прав, якою суддя Гребенюк В.В. фактично порушив ці права.
Суддя Гребенюк В.В. незаконно, без встановленої процесуальним законом підстави, суттєво обмежив представника Позивачки у часі для виголошення ним заяви від 10.06.2025 р. про відвід судді, що є прямим, самовільним і грубим втручанням у реалізацію процесуального права позивачки.
Підставами, які лягли в обґрунтування третьої заяви позивачки від 13 серпня 2025 року про відвід судді Гребенюка В.В. було те, що в ухвалі місцевого суду від 10 червня 2025 року суддя Гребенюк В.В. виклав завідомо неправдиві відомості, внаслідок чого Позивачка звернулася із відповідними заявами до ДБР та ВРП.
Таким чином, як випливає із змісту двох заяв позивачки про відвід судді Гребенюка В.В., а саме: першої від 10 червня 2025 року та третьої від 13 серпня 2025 року, які суд розглянув та за наслідком цього розгляду постановив свої ухвали від 10.06.2025 р., від 20 червня 2025 р. та від 15 серпня 2025 р., підстави відводу, які викладені у цих заявах, абсолютно різні і не пов`язані із незгодою позивачки з процесуальними діями судді, як про це зазначається в оскаржуваній ухвалі суду від 15 серпня 2025 року.
А отже, висновок суду першої інстанції про те, що дії позивачки у вигляді заявлення трьох завідомо безпідставних відводів 10 червня 2025 року, 12 червня 2025 року , 12 червня 2025 року та 13 серпня 2025 року свідчать про свідоме зловживання останньою своїми процесуальними правами, які спрямовані на безпідставне перешкоджання розгляду справи, що суперечить завданням цивільного судочинства, у зв`язку з чим, на останню було накладено штраф, є незаконним на необгрунтованим.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
В судове засідання сторони не з`явилися.
Відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, представник ОСОБА_1 адвокат Бершадський О.О. про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Третя особа ПН Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Н.І. відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.
Судові повістки, які надсилалися ОСОБА_1 ОСОБА_3 повернулися до апеляційного суду з відміткою "адресат відсутній", а відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.
Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до наступних висновків. 
З матеріалів справи вбачається, що у січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Н.Й., про застосування наслідків недійсності правочину.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. (том 1, а.с. 98-99)
За наслідками підготовчого засідання 04 липня 2024 року судом залучено до участі у справі третю особу, відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про допит свідків, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. (том 1, а.с .170-171)
10 червня 2025 року в судовому засіданні стороною позивача завлено відвід. 
Заява обґрунтована тим, що минуле засідання відбулось без участі позивача особисто, оскільки позивач запізнилась на 10 хвилин, а судом не було допущено особисто позивача в судове засідання, чим, на думку позивача, до неї було застосовано захід процесуального примусу, а також заборонено представнику позивача ставити питання іншій стороні. Крім того, зазначено, що суд висловив свою позицію щодо клопотання про дослідження доказів, а саме було відмовлено у прослуховуванні пояснень відповідача наданих у іншій справі щодо пояснень наданих нотаріусом.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді у цивільній справі №758/829/24 визнано необґрунтованою.
Передати заяву для вирішення відводу у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України.
12 червня 2025 року до суду від позивача надійшла заява про відвід судді.
Ухвалою суді Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2025 року від ОСОБА_4 ) відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді у цивільній справі №758/829/24.
13 серпня 2025 року від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді.
Заява обґрунтована тим, що суддя обмежив у наданні пояснень, перебивав учасника процесу та позбавив можливості висловитись по суті.
Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 15 серпня 2025 року заяву позивача про відвід судді залишено без розгляду.
Визнано дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами;
Застосовано до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді штрафу в сумі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф у розмірі 908,40 грн.
Застосовуючи до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу, суд першої інстанції посилався на те, що заяви від 10 червня 2025 року, 12 червня 2025 року та 13 серпня 2025 року подані з приводу незгоди сторони з процесуальними діями судді.
Дослідивши зміст заяв від 10 червня 2025 року, 12 червня 2025 року та 13серпня 2025 року, судом встановлено, що заява від 13 серпня 2025 по суті ідентична за змістом до заяв від 10 червня 2025 та від 12 червня 2025 року, які вже були вирішені судом ухвалами від 10 червня 2025 року та від 20 червня 2025 року.
За встановлених обставин дійшов висновку, що зазначені вище дії позивача у вигляді заявлення трьох завідомо безпідставних відводів (10 червня 2025 року, 12 червня 2025 та 12 серпня 2025 року), явно свідчать про свідоме зловживання останньою своїми процесуальними правами, які спрямовані на безпідставне перешкоджання розгляду справи, що суперечить завданням цивільного судочинства.
Переглядаючи ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої статті 44 ЦПК України).
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).
Відповідно до статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.
Заходами процесуального примусу є, зокрема, штраф (пункт 5 частини першої статті 144 ЦПК України).
Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 148 ЦПК України).
Частина 2 статті 148 ЦПК України передбачає, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц зазначено, що: «учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.»
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року в справі №910/2968/18 зазначено, що «процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам господарського судочинства, а отже зловживає ним.»
Апеляційним судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 три рази було подано заяву про відвід головуючому судді Гребенюку В.В., кожна з яких була визнана судом необґрунтованою та безпідставною.
Враховуючи, що заяви ОСОБА_5 про відвід судді були обґрунтовані незгодою з його процесуальними діями, що відповідно до положень частини 4 статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу, про що зазначалося в ухвалах суду по розгляду заяв ОСОБА_1 про відвід судді, кількість поданих позивачкою заяв про відвід, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії позивачки по систематичному поданню заяв про відвід є зловживанням її процесуальними правами, а відтак наявні підстави для застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу.
Доводи апеляційної скарги, що судом не було розглянуто заяви про відвід від 12 червня 2025 року, не приймаються судом, оскільки як вбачається з матеріалів справи, протягом короткого проміжку часу особою було подано низку заяв про відвід, а саме: 10 червня 2025 року, 12 червня 2025 року та 13 серпня 2025 року, які містили доводи та підстави, що зводилися до незгоди з процесуальними діями судді. 
Розгляд судом заяв від 10 червня 2025 року та 13 серпня 2025 року про відвід свідчить про те, що судом належним чином досліджувалось питання щодо наявності чи відсутності обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді. Поведінка скаржника щодо систематичного подання аналогічних заяв має ознаки зловживання процесуальними правами з метою затягування розгляду питання про застосування заходів процесуального примусу. 
Таким чином, сам по собі факт відсутності окремого процесуального рішення за заявою від 12 червня 2025 року за наявності рішень за іншими аналогічними заявами, не вплинув на правильність встановлених судом обставин та не є безумовною підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду.
Відповідно до частини 3 статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Оскільки суд розцінив подання ОСОБА_1 13 серпня 2025 року заяви про відвід з аналогічних підстав, які вже були предметом розгляду, та визнав подання заяви зловживанням процесуальними правами, суд правомірно залишив заяву ОСОБА_1 без розгляду. 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог норм процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування оскаржуваної ухвали, тому в задоволенні скарги слід відмовити на підставі ст. 375 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 - 383 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Бершадським Олегом Олександровичем - залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна