11.09.2026 Справа № 756/18384/25
Справа № 756/18384/25
Провадження № 2/756/2477/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
11 вересня 2026 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Шролик І.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В :

 
У листопаді 2025 року позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 05.03.2025-100001086 від 05.03.2025 у розмірі 30 300 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 10 000 грн. 
Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 30 300 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 10 000 грн, за процентами - 13 300 грн, за комісією, пов`язаною з наданням кредиту, - 500 грн, за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 1 500 грн та неустойки - 5 000 грн.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2025 справу передано на розгляд судді ОСОБА_2.
Ухвалою судді від 17.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2026 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 у відставку справу передано на розгляд судді Шролик І.С.
Ухвалою від 24.08.2026 справу прийнято до провадження судді Шролик І.С. та постановлено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 279 ЦПК України).
Судова кореспонденція надсилалась відповідачу за зареєстроавним місцем проживання, проте, повернута без вручення адресату. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 05.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір (кредитної лінії) № 05.03.2025-100001086. 
Відповідно до п. 2.2 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) договір складається з пропозиції (оферти), заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту). Заявку, відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) та інформаційне повідомлення позичальника підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «E553», надісланим у смс-повідомленні на фінансовий номер телефону відповідача, зазначений у договорі. Перед укладенням договору відповідача ідентифіковано через Систему BankID .
За умовами договору відповідачу надано кредит у розмірі 10 000 грн на строк 168 днів, датою повернення 19.08.2025. 
Процентна ставка «Стандарт» становить 1% за один день користування кредитом і застосовується протягом перших семи чергових періодів, процентна ставка «Економ» - 0,5% за один день користування кредитом і застосовується протягом наступних чергових періодів; обидві ставки є фіксованими та не можуть бути збільшені в односторонньому порядку (пп. 6, 7 заявки). Комісія, пов`язана з наданням кредиту, становить 5% від суми кредиту, тобто 500 грн, і нараховується в день видачі кредиту (п. 8 заявки). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 500 грн у кожному з трьох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом (п. 9 заявки). Денна процентна ставка за договором становить 0,91% .
Неустойку встановлено у розмірі 150 грн за кожен день невиконання (неналежного виконання) кожного окремого зобов`язання (п. 17 заявки).
Виконання позивачем обов`язку з надання кредиту підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 20152-1391-195425702, згідно з якою 05.03.2025 ТОВ «Споживчий центр» через надавача платіжних послуг ТОВ ФК «Контрактовий дім» перерахувало 10000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 .
Доказів повернення кредиту, сплати процентів чи комісії відповідачем матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону моментом підписання електронного правочину є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Отже, договір, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, укладено в письмовій формі, і сторони погодили його істотні умови. Договір відповідачем не оспорено.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Оскільки відповідач не повернув кредит у встановлений договором строк - до 19.08.2025, з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10000 грн.
Щодо процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору (ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України).
Договір укладено 05.03.2025, тобто після закінчення перехідного періоду, встановленого для максимального розміру денної процентної ставки, тому обмеження в 1% застосовується до нього в повному обсязі. Денна процентна ставка за договором становить 0,91% (п. 12 заявки), а процентні ставки «Стандарт» (1%) та «Економ» (0,5%) не перевищують встановленого законом максимуму.
Перевіривши розрахунок процентів, суд встановив, що проценти нараховано лише в межах строку кредитування і в розмірі, погодженому сторонами, за таких обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом у розмірі 13 300 грн.
Щодо комісії, пов`язаної з наданням кредиту, суд враховує, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Разову комісію за надання кредиту в розмірі 500 грн сторони погодили в п. 8 заявки, її враховано в розрахунку денної процентної ставки (п. 12 заявки) і графіку платежів (п. 14 заявки), а позивач фактично надав відповідачу кредит. Отже, вимога про стягнення 500 грн комісії, пов`язаної з наданням кредиту, є обґрунтованою.
Вимога про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1500 грн задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) дійшла висновку, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»».
Згідно з п. 9 заявки комісію за обслуговування встановлено за організацію та забезпечення інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, можливості здійснювати платежі онлайн, відновлення забутого пароля для входу в особистий кабінет, інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, а також «інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті». Інформування позичальника про дати та розміри платежів і стан заборгованості є обов`язком кредитодавця, який він виконує безоплатно в силу ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а забезпечення роботи власного особистого кабінету та можливості приймати платежі є діями кредитодавця, які він вчиняє для виконання договору у власних інтересах. Конкретного переліку додаткових чи супутніх послуг, які надаються позичальнику за окрему плату, договір не містить, а доказів того, що відповідач звертався за такими послугами і їх було надано, позивач не подав.
За таких обставин умова п. 9 заявки про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості обмежує права споживача порівняно з правами, встановленими Законом України «Про споживче кредитування», і є нікчемною в силу ч. 5 ст. 12 цього Закону. Нікчемна умова не створює для відповідача обов`язку сплатити 1 500 грн комісії за обслуговування.
Посилання позивача на ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка серед загальних витрат за споживчим кредитом називає комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд відхиляє, оскільки ця норма визначає склад загальних витрат для обчислення реальної річної та денної процентних ставок, а не підстави правомірності конкретної комісії.
Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 суд також відхиляє, оскільки в ній вирішувалося питання щодо умови кредитного договору, укладеного 06.12.2005, тобто до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», тоді як щодо договорів про споживчий кредит, укладених після 10.06.2017, висновок про нікчемність умови про оплатність щомісячної інформації про стан заборгованості Велика Палата Верховного Суду виклала в постанові від того самого дня у справі № 496/3134/19.
Щодо вимоги про стягнення неустойки у розмірі 5 000 грн суд зазначає наступне.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).
Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжувався. Прострочення відповідачем виконання зобов`язань за договором, укладеним 05.03.2025, та нарахування неустойки мали місце в період дії воєнного стану.
Доводи позивача про те, що на договори, укладені після 24.01.2024, не поширюються положення про звільнення споживача від відповідальності, суд відхиляє. 
Звільнення відповідача від обов`язку сплатити неустойку ґрунтується на п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який є чинним і поширюється на кредитні договори, у тому числі на договори про споживчий кредит, незалежно від дати їх укладення. Закон України «Про споживче кредитування» не містить норми, яка б дозволяла стягувати неустойку за прострочення в період воєнного стану всупереч п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, тому колізії між цими актами немає, а посилання позивача на принцип пріоритету спеціального закону є безпідставним.
За таких обставин у задоволенні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 5 000 грн слід відмовити.
Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 800 грн, з яких: тіло кредиту - 10 000 грн, проценти за користування кредитом - 13300 грн, комісія, пов`язана з наданням кредиту, - 500 грн. 
У задоволенні вимог про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1 500 грн та неустойки у розмірі 5 000 грн слід відмовити.
У позовній заяві позивач навів попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн і зазначив, що докази їх понесення будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки докази розміру витрат на професійну правничу допомогу на час ухвалення рішення не подано, питання про їх розподіл цим рішенням не вирішується.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00052357 від 11.11.2025. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено на суму 23 800 грн із заявлених 30 300 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 902,74 грн (2 422,40 грн х 23 800 грн / 30300 грн).
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :

 
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 05.03.2025-100001086 від 05.03.2025 у розмірі 23 800 грн, судовий збір у розмірі 1 902,74 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відомості про учасників справи: 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А, код ЄДРПОУ 37356833. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . 

Суддя         Ірина ШРОЛИК