Справа №522/11798/26-Е
Провадження№2/522/9516/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2026 року    м.Одеса
Приморський районний суд м.Одеси
у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В., 
за участі секретаря судового засідання – Навроцької Є.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, 
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м.Одеси 24.06.2026 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюб. 
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02.10.2010 року, який був зареєстрований у Третьому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №354, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від спільного шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з матір`ю – ОСОБА_1 . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони з лютого 2026 року проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, сумісного господарства не ведуть. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, позивачка змушена звернутись до суду з відповідним позовом.
Матеріали позову суддя отримала 25.06.2026 року.
Ухвалою суду від 25.06.2026 року позов залишено без руху та надано час позивачу для усунення недоліків. Заяву про усунення недоліків подано до суду 30.06.2026 року.
Заяву про усунення недоліків суддя отримала 01.07.2026 року. 
Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №2983113 від 06.07.2026 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований з 30.06.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 06.07.2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 09.09.2026 року, з урахуванням перебування судді у щорічній відпустці.
13.07.2026 року ОСОБА_2 через підсистему Електронний суд надав відзив, в якому зазначив, що він має щире бажання зберегти сім`ю задля спільних дітей та побудованого спільного майбутнього, стосунки, які тривали багато років, є для відповідача цінними, а тому просив надати строк на примирення терміном у 6 місяців. Також зазначив, що на сьогоднішній день уся родина перебуває під юрисдикцією Федеративної Республіки Німеччина. Їх діти є повністю інтегрованими в німецьке суспільство. Питаннями забезпечення інтересів їх дітей, умов їхнього проживання та виховання вже офіційно займається німецьке відомство у справах молоді (Jugendamt міста Берлін), де відкрито відповідне провадження та проводяться консультації. Ситуація яка склалася в родині, дуже впливає на психологічний стан дітей та атмосферу у родині в цілому. Діти не розуміють чому наша родина розпадається і висловлюють сильне занепокоєння у майбутньому існуванні їх родини. Старша донька ( ОСОБА_6 , 15 років), має проблеми із здоров`ям (анорексія), тому особливо гостро реагує на ситуацію в котрій опинилися їх родина. З метою захисту інтересів трьох неповнолітніх дітей та врегулювання спільного побуту в Німеччині, між відповідачем та позивачем було складено та укладено Тимчасову батьківську угоду (Temporare Elternvereinbarung) двома мовами (німецькою та українською). У цій угоді сторони детально врегулювали правила взаємодії, питання виховання дітей, збереження їхнього психологічного спокою, а також чіткий фінансовий розподіл допомоги від німецьких державних органів (Jobcenter та Kindergeld) на потреби дітей в умовах тимчасового роздільного проживання в одній квартирі. Наявність цієї угоди та участь німецького відомства Jugendamt свідчать про те, що сторони спроможні вести конструктивний діалог задля інтересів дітей, а сімейна криза є тимчасовою. Надання нам максимального строку для примирення дозволить остаточно врегулювати конфлікт без руйнування шлюбу.
04.08.2026 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд надала заперечення на відзив, в якому зазначила, що заперечує проти надання строку на примирення. Відповідач у своєму клопотанні зазначає, що сторони у справі мають спільних дітей та наразі перебувають в процесі укладання тимчасової батьківської угоди, якою серед іншого передбачається, що тема розлучення, сімейних відносин, фінансових питань, майнових спорів, судових процесів та конфліктів між батьками не обговорюється з дітьми. Кожний з батьків має право на особистий простір та особистий час. Кожний з батьків має право самостійно розпоряджатися своїм вільним часом та не зобов`язаний доповідати про свої особисті зустрічі, заняття та переміщення, якщо це не впливає на узгоджені обов`язки щодо догляду за дітьми. З аналізу цих домовленостей вбачається, що сторони фактично досягли згоди щодо уникнення будь-якого впливу на дітей у зв`язку з розлученням, тобто сторони погодили факт припинення шлюбних відносин між собою та взяли на себе обов`язок уникати негативних проявів розлучення, тобто жодного негативного впливу на дітей завдано не буде. Робота з Jugendamt (служба у справах дітей та молоді), Familienberatung (сімейна консультація) та іншими німецькими службами стосується виключно захисту інтересів дітей та організації взаємодії між батьками. Ці консультації не є процесом сімейного примирення і не свідчать про намір відновити подружні стосунки. Тимчасова батьківська угода підготовлена виключно для забезпечення стабільності життя дітей під час окремого проживання батьків і жодним чином не означає відмови від наміру розірвати шлюб. Спільне проживання фактично припинено з 01.02.2026. З цього часу Сторони мешкають в різних кімнатах, не ведуть спільного господарства і не перебувають у подружніх стосунках. Рішення про розлучення ухвалене після тривалого періоду спроб зберегти сім`ю і не є емоційним чи поспішним. Позивачка стверджує та наполягає, що причиною звернення із заявою про розірвання шлюбу є фактичне припинення сімейних стосунків та неможливість подальшого спільного проживання внаслідок систематичного контролю та тиску з боку Відповідача. Під час шлюбу Відповідач обмежував право Позивачки самостійно розпоряджатися власними грошовими коштами, зокрема забирав її заробітну плату та не надавав вільного доступу до належних їй коштів, вимагаючи його дозволу для здійснення покупок та інших витрат. Крім того, Відповідач здійснював постійний контроль за її пересуваннями та місцем перебування, у тому числі шляхом відстеження її геолокації, що неодноразово підтверджувалося його раптовою появою у місцях її перебування. Відповідач також обмежував право Позивачки на вільне спілкування з подругами та іншими близькими людьми, забороняв таке спілкування або дозволяв його лише у своїй присутності. Придбання одягу та інших особистих речей також здійснювалося виключно з його дозволу. Крім того, Відповідач перешкоджав працевлаштуванню Позивачки та виходу на роботу, забороняючи їй працювати під приводом того, що в такому разі нікому буде доглядати за молодшою донькою. У результаті Позивачка була обмежена у можливості самостійно розпоряджатися власним життям, розвиватися професійно та мати власне джерело доходу, що посилювало її фінансову залежність від чоловіка. Намір Відповідача зберегти шлюб не підтверджується його фактичними діями. Після припинення подружніх відносин сторони не відновлювали спільне сімейне життя, не вели спільного господарства, не здійснювали спроб сімейного примирення чи відновлення подружніх стосунків. Натомість взаємодія між сторонами фактично зводиться виключно до питань, пов`язаних із дітьми та організацією окремого проживання. Більш того, провадження у справі було відкрито 06.07.2026, на момент подачі цього заперечення пройшов вже місяць, однак примирення між сторонами не відбулось, тобто клопотання відповідача про надання строку на примирення є зловживанням Відповідачем своїми процесуальними правами та спрямовано виключно на затягування розгляду справи. Таким чином, подальше збереження шлюбу не відповідає її інтересам, сімейні стосунки фактично припинені, довіра між подружжям втрачена, а відновлення сімейних стосунків і продовження спільного життя є неможливими та фактично становить для неї загрозу. Просила відмовити у клопотанні про надання строку на примирення.
10.08.2026 року ОСОБА_2 через підсистему Електронний суд надав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що категорично незгоден з обставинами, викладеними у відповіді позивачки на відзив. Твердження Позивачки про вчинення з його боку «економічного та психологічного насильства» є суцільною неправдою, надуманими звинуваченнями та свідомим введенням суду в оману з метою маніпуляції. Він дійсно відповідав за ведення сімейного бюджету, однак це здійснювалося за взаємною згодою та в інтересах всієї родини. Ніколи ні в кого не забирав гроші, не обмежував Позивачку у витратах і не вимагав жодних «дозволів» на покупки. Усі сімейні кошти та соціальні виплати спрямовувалися виключно на потреби родини, забезпечення комфортного проживання та утримання трьох наших неповнолітніх дітей. Жодних фінансових обмежень чи позбавлення коштів Позивачка не зазнавала. Завжди підтримував Позивачку в її прагненнях до особистісного та професійного розвитку. Позивачка неодноразово працювала завдяки нашому спільному бажанню заробляти гроші та професійно розвиватися. Рішення про догляд за молодшою донькою (2023 року народження) було спільним сімейним рішенням, прийнятим в інтересах дитини грудного віку, а не результатом мого «примусу» чи «заборони». Посилання Позивачки на звернення до консультативних організацій у Німеччині є виключно процесуальним маневром її представника для штучного застосування ч. 2 ст. 111 СК України та позбавлення відповідача законного права на строк для примирення сторін. У ситуації сімейної кризи, вважає доцільним, і необхідним, для обох сторін, звернення до консультативних організацій. Натомість наголошує, що саме Позивачка останнім часом демонструє нестабільну поведінку, що створює складну атмосферу для дітей, тоді як він робить все можливе для збереження психологічного спокою трьох неповнолітніх дітей. Намагається всіма силами мінімізувати присутність дітей у конфлікті з Позивачкою. Ніколи в житті не чинив домашнього насильства ні в якому вигляді. Просить надати строк на примирення.
У судове засідання 09.09.2026 року позивачка не з?явилась. 
19.08.2026 року через систему Електронний суд надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. 
Відповідач у судове засідання не з?явився, про час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв з причин неявки суду не надано.
Відповідно до ст.268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 15.09.2026 року. 
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 02.10.2010 року сторони зареєстрували шлюб у Третьому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №354, видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від спільного шлюбу у сторін народжились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №274, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №3261, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_4 , запис №20231016-02984, орган який видав 2129 (а.с.5,6).
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Сторони з лютого 2026 року проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено позивачем у позовній заяві. Відповідач не згоден з позовними вимогами про розірвання шлюбу, про що є відповідна заява та просить надати строк на примирення. Зазначена заява подана булла ще 13.07.2026р., в якій відповідач зазначає, що між сторонами укладено Тимчасову батьківську угоду на період з 01.07.2026 по 30.09.2026, де зазначено що сторони не перебувають у подружніх стосунках та ці правила встановлюються на період поки вони продовжують проживати в одній квартирі з метою забезпечення дітям стабільності, та теми розлучення і подружніх стосунків не обговорюються з дітьми. Відповідач зазначив у відзиві, що він робить все можливе для збереження психологічного спокою трьох неповнолітніх дітей.
Таким чином суд приходить до висновку що подружні стосунки та стосунки між батьками і дітьми — це принципово різні види сімейних відносин, які мають відмінну правову, психологічну та етичну природу.
Враховуючи що позивачка категорично проти надання строку на примирення, наполягає на розірванні шлюбу. Суд вважає, що клопотання відповідача про надання строку на примирення не підлягає задоволенню, оскільки це суперечить принципу добровільного союзу на рівноправних умовах.
Таким чином, примирення між позивачем та відповідачем неможливе, спорів про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами на час розгляду справи не існує.
Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, та є неможливим.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.
Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.
Питання щодо визначення місця проживання дітей судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялася. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходило.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 СК України; ст.ст.1-12, 13, 76-80, 81, 89, 210, ст.223, 247, 258, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу – задовольнити. 
Шлюб, зареєстрований 02.10.2010 року у Третьому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , актовий запис №354, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 видане 02.10.2010 року Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції – розірвати.
Відповідно ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України, копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Повний текст рішення виготовлено 15.09.2026 року.
Суддя Домусчі Л.В.