17.08.2026  Справа № 759/5124/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді: Лукач О.П.,
за участю секретаря Ставиченка О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вишгород у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

25.02.2026 до Святошинського районного суду міста Києва, засобами поштового зв`язку та за підписом представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» Кудіної А.В., надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитними договорами на загальну суму – 28 767,02 грн. (№197019240 у розмірі 21 222,92 грн., №08206-10/2024 в розмірі 7 544,10 грн), а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що 09.06.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №197019240. 17.12.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №МВ-ТП/13, відповідно до якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги за переліком у Реєстрі прав вимоги, а фактор – прийняти такі права вимоги та передати клієнту грошові кошти за плату на умовах договору. 27.02.2025 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/0225-01, за умовами якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) позивачу належні йому права вимоги, а позивач приймає права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги №4 від 04.08.2025 до договору факторингу №27/0225-01 позивач набув право грошової вимоги до відповідача у сумі 21 222,92 грн, з яких: 7 097,93 грн – заборгованість за основним боргом; 10 576,02 грн – заборгованість за процентами; 0,00 грн – заборгованість за комісією; 3 548,97 грн – неустойка. Позивач вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, після відступлення права вимоги не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки позивача, ані на рахунки попереднього кредитора, а після набуття права вимоги позивачем не здійснювалося нарахування будь-яких штрафних санкцій. Також у позовній заяві зазначено, що 08.10.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №08206-10/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. За умовами договору кредитні кошти надавалися у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими відповідачем. 24.12.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №24122024, за умовами якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передало позивачу права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 24.12.2024 позивач набув право грошової вимоги до відповідача у сумі 
7 544,10 грн, з яких: 3 000,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 2 316,60 грн – заборгованість за процентами; 2 227,50 грн – заборгованість за штрафними санкціями. За твердженням позивача, після переходу права вимоги ним не нараховувалися відповідачу нові штрафні санкції, однак відповідач належним чином кредитне зобов`язання не виконав. Посилаючись на положення ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», позивач зазначає, що кредитні договори укладені в електронній формі, яка прирівнюється до письмової, а використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором підтверджує прийняття ним пропозицій кредитодавців та погодження істотних умов договорів. Позивач також вважає, що неповідомлення боржника про відступлення права вимоги не припиняє його обов`язку виконати кредитне зобов`язання та не звільняє від обов`язку погашення заборгованості, у зв`язку із чим просить позов задовольнити у повному обсязі.
Після виконання судом вимог частин шостої та восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06.03.2026 цивільну справу №759/5124/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, передано до Вишгородського районного суду Київської області за територіальною підсудністю.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.05.2026 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи та призначено до розгляду на 09.07.2026 об 11:00.
Позивачу та його представнику, у порядку, встановленому статтею 14 ЦПК України, було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі до їх електронних кабінетів.
Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із судовою повісткою про виклик до суду та копію позовної заяви з додатками, відповідачу було надіслано на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання ВПО: 
АДРЕСА_1 .
12.06.2026, до суду через систему «Електронний суд», представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що станом на 12.06.2026 відповідач не отримував у паперовому вигляді копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження, а про наявність позову та відкриття провадження йому стало відомо 29.05.2026 після реєстрації у системі «Електронний суд». Відзив подано 12.06.2026, тобто у межах п`ятнадцятиденного строку, обчисленого від зазначеної самим відповідачем дати фактичного одержання інформації про справу, тому суд враховує поданий відзив під час вирішення спору. У відзиві відповідач зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.01.2025 перебуває на військовій службі, на підтвердження чого додано копію посвідчення серії НОМЕР_1 . Щодо суті спору відповідач зазначив, що 09.06.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ним укладено кредитний договір №197019240 «на суму 
7 097,93 грн». Посилаючись на статтю 1, статтю 2-1 та пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідач вважає, що у зв`язку з проходженням військової служби штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом нарахуванню не підлягають. Крім того, посилаючись на частину п`яту статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідач зазначає, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, а тому заявлена заборгованість за процентами, на його думку, є безпідставною та розрахованою на розсуд позивача. У відзиві також зазначено, що при загальній ціні позову 28 767,02 грн тіло кредитів за договорами №197019240 та №08206-10/2024 становить 10 097,93 грн, а «сума відсотків до стягнення в 27 980,00 грн складає 84,88 % від суми стягнення». На думку відповідача, це свідчить про несправедливість умов кредитних договорів, суперечить принципам розумності та добросовісності, закріпленим у статті 3 ЦК України, та положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Також відповідач посилається на частину третю статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», яку тлумачить таким чином, що сукупна сума платежів за споживчим кредитом не може перевищувати подвійного розміру отриманих коштів. З огляду на це у відзиві наведено розрахунок, за яким максимальна сума до стягнення за договором №197019240 не може перевищувати 14 195,86 грн, а за договором №08206-10/2024 – 6 000,00 грн, і стверджується, що загальна заявлена до стягнення сума перевищує таку межу на 8 571,16 грн. Щодо судових витрат відповідач зазначив, що судовий збір має розподілятися пропорційно розміру задоволених вимог. Одночасно у відзиві містяться заперечення проти стягнення «витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн» як завищених і неспівмірних зі складністю справи. У прохальній частині відзиву відповідач просить позов задовольнити частково: стягнути 10 097,93 грн простроченої заборгованості та судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а у решті позову відмовити.
19.06.2026 до суду, через систему «Електронний суд», представником позивача подано додаткові пояснення у справі. У вступній частині цих пояснень помилково зазначено інше прізвище відповідача — « ОСОБА_2 », однак подальший текст пояснень містить дані ОСОБА_1 , реквізити кредитних договорів №197019240 та 
№08206-10/2024, а також обставини саме цієї справи. У додаткових поясненнях представник позивача детально описав порядок укладення обох кредитних договорів в електронній формі. Позивач зазначив, що клієнт оформлює кредит шляхом заповнення заявки на сайті відповідного товариства, зазначає персональні дані, реквізити банківської картки та номер мобільного телефону, формує особистий кабінет, а у разі позитивного рішення кредитодавця отримує в особистому кабінеті оферту. Для її акцепту клієнт вводить одноразовий ідентифікатор, надісланий на указаний ним номер телефону, після чого електронний договір вважається підписаним. За твердженням позивача, така послідовність дій свідчить про погодження сторонами суми кредиту, строків та умов користування коштами, процентної ставки та відповідальності за невиконання договору. Зазначено, що без виконання відповідних дій укладення договору та отримання коштів технічно неможливе. Позивач також зазначив, що законодавство не встановлює обов`язкової прив`язки номера мобільного телефону до паспортних даних користувача, а інформація про відправлення та отримання одноразового ідентифікатора зберігається в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора і не передається за договорами факторингу. Посилаючись на Закон України «Про електронну комерцію» та судову практику, позивач вважає копію електронного договору, підписаного одноразовим ідентифікатором, належним доказом акцепту оферти. Окремо вказано, що зі змісту відзиву вбачається визнання відповідачем факту укладення кредитних договорів, отримання коштів та обов`язку повернути основну суму боргу, а тому ці обставини, на думку позивача, відповідно до статті 82 ЦПК України не потребують додаткового доказування. Щодо надання коштів та розрахунку заборгованості у додаткових поясненнях зазначено, що кредитні кошти перераховувалися у безготівковій формі на банківську картку, реквізити якої позичальник сам зазначив при укладенні договорів. Позивач наголосив, що відповідач як власник карткового рахунку має можливість отримати банківську виписку та подати її на підтвердження або спростування отримання коштів, а також подати власний контррозрахунок заборгованості або висновок експерта. На думку позивача, відсутність окремого видаткового касового ордера чи відображення в банківській виписці найменування первісного кредитора не спростовує факту безготівкового переказу через оператора платіжної інфраструктури. Стосовно договорів факторингу позивач у додаткових поясненнях повторив, що 17.12.2024 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали договір факторингу №МВ-ТП/13, 27.02.2025 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» - договір факторингу №27/0225-01, а відповідно до Реєстру прав вимоги №4 від 04.08.2025 позивач набув право вимоги до відповідача у сумі 21 222,92 грн. Щодо другого кредиту зазначено, що 24.12.2024 ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу №24122024, а за Реєстром боржників від 24.12.2024 до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 у сумі 7 544,10 грн. Позивач вважає, що неповідомлення боржника про відступлення права вимоги не припиняє його обов`язку виконати кредитне зобов`язання; у такому разі боржник лише зберігає право здійснити належне виконання первісному кредитору. За результатами наведених доводів позивач просив долучити пояснення, проводити розгляд без участі його представника та задовольнити позов у повному обсязі.
У судове засідання, призначене на 09.07.2026, учасники справи, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду, не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві та додаткових поясненнях просив розглядати справу за його відсутності. Від відповідача клопотань про відкладення розгляду справи або про зупинення провадження не надходило. 
Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, суд враховує відсутність підстав, передбачених статтею 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30.09.2022 у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність фактів, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи, а предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд встановив таке.
09.06.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №197019240 в електронній формі. У матеріалах справи містяться договір кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту та відомості про електронний підпис відповідача. Зокрема, у документі щодо підписання зазначено одноразовий ідентифікатор 3956, який направлено 09.06.2024 о 13:43:26 та введено відповідачем 09.06.2024 о 13:44:02.
Відповідно до пункту 2.1 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у межах кредитного ліміту 7 100,00 грн, а позичальник – повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. 
Пунктом 2.3 договору визначено перший транш у сумі 3 000,00 грн, який надається 09.06.2024.
Пунктом 8.3 договору на момент його укладення базову процентну ставку визначено у розмірі 1,50 % на день від суми залишку кредиту. У договорі окремо передбачено, що у разі отримання додаткових траншів після 21.08.2024 базова процентна ставка за користування такими траншами обмежується граничним розміром 1 % на день.
На підтвердження фактичного надання коштів позивачем надано платіжні документи, з яких убачається перерахування відповідачу на платіжну картку 4441 11XX XXXX 5555: 09.06.2024 – 3 000,00 грн; 15.06.2024 – 1 000,00 грн; 02.07.2024 – 2 000,00 грн; 14.07.2024 – 
1 000,00 грн; 26.08.2024 – 100,00 грн. Таким чином, у межах кредитної лінії відповідачу фактично надано 7 100,00 грн.
Розрахунком заборгованості ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» підтверджується як надання вказаних траншів, так і здійснення відповідачем платежів у рахунок погашення заборгованості. За наведеним розрахунком відповідачем сплачено 08.07.2024 – 1 782,00 грн; 09.08.2024 – 3 183,00 грн; 04.09.2024 – 1 646,00 грн; 13.10.2024 – 
2 755,00 грн, а загалом – 9 366,00 грн.
Із поденного розрахунку також убачається, що платежі зараховувалися на погашення нарахованих процентів та частково основної суми кредиту відповідно до визначеної договором черговості. Станом на 17.12.2024 непогашений залишок основної суми кредиту становив 
7 097,93 грн, а непогашений залишок нарахованих процентів – 4 613,70 грн. Цим же розрахунком відображено нарахування неустойки у розмірі 3 548,97 грн.
17.12.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №МВ-ТП/13. Зі змісту договору вбачається, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком у Реєстрі прав вимоги, а фактор – прийняти їх та передати клієнту грошові кошти на умовах договору.
Розрахунок заборгованості ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором №197019240 містить відомості про ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , дату придбання права вимоги 17.12.2024 та початковий стан заборгованості: 7 097,93 грн основного боргу, 4 613,70 грн процентів та 
3 548,97 грн неустойки. З 18.12.2024 за непогашеним залишком кредиту у розрахунку щоденно відображено нарахування 70,98 грн процентів. Останнє нарахування відображено 11.03.2025, після чого сума процентів становить 10 576,02 грн. Нових платежів від відповідача після переходу права вимоги до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» розрахунок не містить.
27.02.2025 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/0225-01. У договорі визначено, що до позивача відступаються права вимоги за кредитними договорами, укладеними первісним кредитором – ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», права за якими ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло на підставі відповідних договорів факторингу.
Виконання позивачем зобов`язання за договором факторингу щодо фінансування підтверджується платіжною інструкцією від 05.08.2025 на суму 6 053 510,49 грн із призначенням платежу відповідно до договору факторингу №27/0225-01 та Реєстру прав вимоги №4.
Відповідно до Реєстру прав вимоги №4 від 04.08.2025 до договору факторингу №27/0225-01 до позивача передано право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за договором №197019240 від 09.06.2024 у загальному розмірі 21 222,92 грн, з яких: 7 097,93 грн – основний борг; 10 576,02 грн – проценти; 3 548,97 грн – неустойка. Наведені у Реєстрі суми відповідають кінцевим показникам розрахунку ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС».
Щодо кредитного договору №08206-10/2024 судом установлено, що 08.10.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №08206-10/2024 в електронній формі.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» надало відповідачу кредит у сумі 3 000,00 грн на 120 днів, з 08.10.2024 по 04.02.2025. 
Пунктом 1.4 договору передбачено фіксовану процентну ставку 0,99 % на день, що становить 361,35 % річних. Денна процентна ставка, розрахована відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», також визначена договором у розмірі 0,99 %.
У договорі зазначено платіжну картку відповідача 4441 11XX XXXX 5555, на яку кредит надається у безготівковій формі. Графіком платежів та паспортом споживчого кредиту передбачено загальну суму процентів за весь строк кредитування 3 564,00 грн та орієнтовну загальну вартість кредиту 6 564,00 грн.
Розрахунком заборгованості за договором №08206-10/2024 підтверджено, що станом на 24.12.2024 непогашена заборгованість відповідача становила 7 544,10 грн, з яких 3 000,00 грн – основний борг, 2 316,60 грн – проценти та 2 227,50 грн – штрафні санкції. Після 24.12.2024 у розрахунку не відображено ані нових нарахувань, ані платежів відповідача, сума заборгованості залишається незмінною.
24.12.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №24122024. Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 24.12.2024 підтверджено передачу фактору Реєстру та перехід відповідних прав вимоги. Виконання позивачем грошового зобов`язання за договором факторингу підтверджується платіжною інструкцією від 27.12.2024.
З персоніфікованого витягу з Реєстру боржників від 24.12.2024 вбачається включення до нього ОСОБА_1 за кредитним договором №08206-10/2024 та передання позивачу права вимоги у загальному розмірі 7 544,10 грн, у тому числі: 3 000,00 грн основного боргу, 2 316,60 грн процентів та 2 227,50 грн штрафних санкцій. Ці суми узгоджуються з розрахунком заборгованості первісного кредитора.
На підтвердження заперечень проти позову, відповідачем разом із відзивом надано копію посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перебування на військовій службі у Національній гвардії України, військова частина НОМЕР_3 . Дата видачі посвідчення – 28.07.2025.
Разом із тим вказане посвідчення не містить відомостей про дату початку проходження ОСОБА_1 військової служби, не зазначає правову підставу його зарахування на військову службу, зокрема чи був він призваний під час мобілізації або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів, а також не містить відомостей про участь відповідача у заходах, визначених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Інших доказів на підтвердження зазначених у відзиві обставин щодо підстави та періоду проходження військової служби, участі у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, відповідачем до суду не подано.
Водночас відповідач у відзиві не заперечує факту укладення кредитних договорів та отримання кредитних коштів, а у прохальній частині просить стягнути з нього 10 097,93 грн основної заборгованості за двома договорами. Власного розрахунку процентів, банківської виписки, доказів інших платежів, ніж відображені у розрахунках первісних кредиторів, або доказів арифметичних помилок у поданих позивачем розрахунках відповідач не надав.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.
За змістом частин першої, другої статті 202, статей 205, 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися у письмовій, у тому числі електронній, формі, а воля сторін може бути виражена за допомогою електронного чи іншого технічного засобу зв`язку.
Статтями 626, 628, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, а укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Відповідно до статті 639 ЦК України у разі домовленості сторін укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем такий договір вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір та прийняття такої пропозиції другою стороною, а використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором є передбаченим законом способом підписання електронного правочину.
Отже, надані позивачем електронні кредитні договори, відомості про використані одноразові ідентифікатори, паспорти споживчих кредитів, платіжні документи про фактичне перерахування кредитних коштів та подальше часткове виконання відповідачем зобов`язань у сукупності підтверджують факт укладення обох кредитних договорів та виникнення між сторонами кредитних правовідносин.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона – боржник зобов`язана вчинити на користь другої сторони – кредитора певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За правилами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 1048, 1049 ЦК України розмір та порядок сплати процентів визначаються договором, а позичальник зобов`язаний повернути одержані кошти у строк та порядку, встановлені договором.
Доказами позивача підтверджено, що первісні кредитори свої зобов`язання виконали, надавши відповідачу кредитні кошти, тоді як відповідач своїх зобов`язань у повному обсязі не виконав. При цьому здійснення ним платежів за договором №197019240 у загальному розмірі 9 366,00 грн не свідчить про відсутність боргу, оскільки із поденного розрахунку вбачається порядок їх зарахування та подальший непогашений залишок тіла кредиту і процентів.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги до третьої особи.
Наявними у справі договорами факторингу, розрахунками первісних та наступних кредиторів, платіжними документами про виконання фактором зобов`язань та персоніфікованими Реєстрами прав вимоги/боржників підтверджено послідовний перехід до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до ОСОБА_1 за обома кредитними договорами. Зокрема, за договором №197019240 кінцеві показники розрахунку ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» повністю відповідають складу і розміру вимоги, зазначеному у Реєстрі прав вимоги №4 від 04.08.2025, а за договором №08206-10/2024 розмір вимоги у Реєстрі боржників від 24.12.2024 відповідає розрахунку ТОВ «АВАНС КРЕДИТ».
Доказів визнання договорів факторингу недійсними, їх розірвання чи припинення матеріали справи не містять. Крім того, відповідач у відзиві не ставить під сумнів право позивача на одержання основної суми боргу і сам просить стягнути її на користь позивача. За таких обставин ТОВ «ФК «ЄАПБ» є належним кредитором у спірних зобов`язаннях.
Щодо проходження відповідачем військової служби та можливості продовження розгляду справи суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 12.11.2025 у справі №754/947/22, згідно з яким під час вирішення питання про зупинення провадження у зв`язку з перебуванням сторони у складі Збройних Сил України або іншого утвореного відповідно до закону військового формування суд повинен враховувати волевиявлення самого військовослужбовця щодо продовження розгляду справи.
Представник відповідача, подав відзив із запереченнями проти позову та прямо просив суд ухвалити рішення по суті про часткове задоволення позову. Заяви про зупинення провадження відповідач не подавав.
Оцінюючи довід сторони відповідача про ненарахування процентів, у зв`язку з проходженням військової служби, суд виходить із редакції пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», чинної у період, на який посилається відповідач.
Зазначеною нормою пільгу щодо ненарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом передбачено для військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період – на весь час їх призову, а також для інших військовослужбовців під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та у визначених законом заходах із забезпечення оборони України.
Отже, сам по собі статус військовослужбовця не є достатнім для автоматичного застосування зазначеної пільги до будь-якого військовослужбовця незалежно від підстави проходження служби. Для застосування норми суд повинен установити належність особи до однієї із визначених законом категорій та відповідний період, протягом якого діє пільга.
У відзиві відповідач стверджує, що перебуває на військовій службі з 28.01.2025, однак додане до відзиву посвідчення серії НОМЕР_1 видане 28.07.2025 та підтверджує лише факт перебування його власника на військовій службі у Національній гвардії України станом на дату видачі посвідчення. Відомостей про дату початку служби та підставу призову цей документ не містить.
Відповідачем не подано витягу з наказу про зарахування до списків особового складу, довідки військової частини про підставу та період проходження служби, документів про призов під час мобілізації чи як резервіста або документів, які підтверджували б участь у заходах, визначених пунктом 15 статті 14 указаного Закону.
За правилами статті 81 ЦПК України саме відповідач, посилаючись на зазначену обставину як на підставу заперечень проти стягнення процентів, повинен довести факти, з якими закон пов`язує застосування відповідної пільги. Оскільки таких доказів суду не надано, підстав для звільнення відповідача від сплати договірних процентів за наведеним ним мотивом суд не встановив.
При цьому суд окремо враховує, що за кредитним договором №08206-10/2024 усі заявлені до стягнення проценти у розмірі 2 316,60 грн сформовані станом на 24.12.2024, тобто ще до 28.01.2025 – дати початку військової служби, на яку посилається сам відповідач.
Щодо доводів відповідача про перевищення максимально допустимого розміру денної процентної ставки суд зазначає таке.
Законом України від 22.11.2023 №3498-IX статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено положенням, відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Водночас пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» було встановлено перехідний період тривалістю 240 днів з дня набрання чинності Законом №3498-IX: протягом перших 120 днів максимальний розмір денної процентної ставки становив 2,5 %, а протягом наступних 120 днів – 1,5 %.
Договір №197019240 укладено 09.06.2024 у межах другого 120-денного періоду, коли законом допускався максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %. Саме таку базову ставку передбачено договором на дату його укладення. Умовами договору також прямо передбачено обмеження ставки для додаткових траншів після 21.08.2024 до 1 % на день, а з поденного розрахунку заборгованості вбачається, що надалі проценти фактично нараховувалися виходячи із 1 % на день від залишку основного боргу.
Договір №08206-10/2024 укладено 08.10.2024, після завершення перехідного періоду, та ним визначено денну процентну ставку 0,99 %, що також не перевищує встановленої законом межі в 1 %. Отже, посилання відповідача на частину п`яту статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» не спростовує правомірності погоджених сторонами ставок.
Суд також не приймає довід відповідача про те, що сукупна сума всіх платежів за споживчим кредитом не може перевищувати подвійного розміру одержаних коштів.
Частиною третьою статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» для договорів, загальний розмір кредиту за якими не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановлено обмеження саме щодо сукупної суми неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань. Зазначена норма не встановлює обмеження загальної суми основного боргу та договірних процентів подвійним розміром одержаного кредиту.
Таким чином, наведений у відзиві розрахунок «максимальної суми до стягнення» 
14 195,86 грн за першим договором та 6 000,00 грн за другим ґрунтується на неправильному тлумаченні статті 21 Закону України «Про споживче кредитування».
Не відповідає змісту заявлених позовних вимог і наведене у відзиві твердження про те, що «сума відсотків до стягнення в 27 980,00 грн складає 84,88 % від суми стягнення». Позивач заявив до стягнення проценти за двома договорами у загальному розмірі 12 892,62 грн 
(10 576,02 грн + 2 316,60 грн), тоді як інша частина ціни позову складається з основного боргу та штрафних санкцій.
Розмір нарахованих у межах погодженого сторонами строку користування кредитом процентів порівняно з основною сумою кредиту, за умови що відповідна ставка прямо передбачена договором і не перевищує встановленого законом граничного розміру, не є достатньою підставою для невиконання погодженого сторонами зобов`язання. Доказів визнання умов спірних кредитних договорів недійсними або доказів конкретного порушення встановлених законом вимог при визначенні заявлених до стягнення договірних процентів матеріали справи не містять.
Водночас вимоги про стягнення 3 548,97 грн неустойки за кредитним договором №197019240 та 2 227,50 грн штрафних санкцій за кредитним договором №08206-10/2024 задоволенню не підлягають.
Пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Цією ж нормою встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, нараховані починаючи з 24.02.2022 за прострочення виконання, невиконання або часткове виконання відповідних кредитних договорів, підлягають списанню кредитодавцем.
Із розрахунків заборгованості вбачається, що 3 548,97 грн за договором №197019240 та 2 227,50 грн за договором №08206-10/2024 нараховані саме як неустойка/штрафні санкції за порушення відповідачем грошових зобов`язань у період дії воєнного стану. Перехід права вимоги до нового кредитора не змінює правової природи цих платежів та не надає новому кредиторові більшого обсягу прав, ніж належав первісному кредиторові.
За таких обставин стягнення з відповідача штрафних санкцій у загальному розмірі 
5 776,47 грн суперечить прямій законодавчій забороні, а тому в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.
За кредитним договором №197019240 від 09.06.2024 підлягають стягненню 
17 673,95 грн, з яких 7 097,93 грн – непогашений основний борг та 10 576,02 грн – договірні проценти. У стягненні 3 548,97 грн неустойки за цим договором слід відмовити.
За кредитним договором №08206-10/2024 від 08.10.2024 підлягають стягненню 
5 316,60 грн, з яких 3 000,00 грн – основний борг та 2 316,60 грн – договірні проценти. У стягненні 2 227,50 грн штрафних санкцій за цим договором слід відмовити.
Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 22 990,55 грн, а у задоволенні позовних вимог на суму 
5 776,47 грн слід відмовити.
Щодо заперечень відповідача проти стягнення з нього 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що таких витрат позивач у цій справі до стягнення не заявляв та доказів їх понесення не подавав, тому відповідні заперечення відповідача не стосуються предмета розподілу судових витрат у цій справі.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 328,00 грн. Позов задоволено на суму 22 990,55 грн із заявлених 28 767,02 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 
2 659,73 грн, виходячи з розрахунку: 22 990,55 грн ? 3 328,00 грн : 28 767,02 грн = 2 659,73 грн.
Керуючись статтями 11, 202, 205, 207, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 598, 599, 610, 612, 625-629, 638, 639, 1048-1050, 1054, 1056-1, 1077, 1078, 1082 ЦК України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 128, 133, 141, 174, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитними договорами – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Кредитним договором №197019240 від 09.06.2024 та за Кредитним договором №08206-10/2024 від 08.10.2024 у загальному розмірі 22 990,55 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2659,73 грн, а всього стягнути 25 650 (двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 28 копійок. 
У задоволенні решти позову – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: 07400, Київська обл., Броварський р-н, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: адреса реєстрації: 
АДРЕСА_2 ; адреса місця проживання ВПО: АДРЕСА_1 . 

Суддя          О.П. Лукач