ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" серпня 2026 р. Справа№ 910/16011/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Горбасенка П.В. 
Спаських Н.М. 

розглянувши у порядку письмового провадження (без виклику сторін)
заяву Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат
за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецшина Україна»
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2026 (повний текст складено 07.05.2026)
у справі № 910/16011/25 (суддя Князьков В.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецшина Україна»
про стягнення 475 849,57 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецшина Україна» про стягнення неустойки в сумі 475 849,57 грн. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2026 у справі № 910/16011/25 позовні вимоги задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецшина Україна» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить:
- прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження;
- рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2026 у справі № 910/16011/25 скасувати повністю;
- ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю;
- судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2026 справа № 910/16011/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Горбасенко П.В., Спаських Н.М.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2026 (колегія суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Яценко О.В., судді Спаських Н.М., Горбасенко П.В.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецшина Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2026 у справі № 910/16011/25 залишено без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2026 у справі № 910/16011/25 залишено без змін.
09.07.2026 (судом зареєстровано 10.07.2026) через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» від представника Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат у справі № 910/16011/25, в якій заявник просить ухвалити додаткове рішення у справі № 910/16011/25 щодо розподілу судових витрат та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецшина Україна» на користь Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справі в суді апеляційної інстанції в розмірі 25 000,00 грн.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.07.2026 заяву Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат у справі № 910/16011/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Спаських Н.М., Горбасенко П.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2026:
- прийнято до розгляду заяву Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат у справі № 910/16011/25, розгляд якої здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання);
- встановилено іншим учасникам справи строк для подання пояснень щодо заяви Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат у справі № 910/16011/25 впродовж 7 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
У період з 18.07.2026 по 17.08.2026 головуючий суддя Яценко О.В. перебувала у щорічній відпустці.
Окрім цього, у період з 03.08.2026 по 16.08.2026 суддя Спаських Н.М. перебувала у щорічній відпустці.
Окрім цього, у період з 10.08.2026 по 17.08.2026, у період з 19.08.2026 по 23.08.2026 суддя Горбасенко П.В. перебував у щорічній відпустці. 

Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат, матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що заява Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно із ст. 221 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України):
- якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1);
- у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2);
- у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3).
Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ГПК України в суді апеляційної та касаційної інстанції є апеляційна та касаційна скарга, а також відзиви на апеляційну та касаційну скаргу, а докази понесення таких витрат - до винесення постанови або протягом п`яти днів після ухвалення постанови, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З матеріалів справи слідує, що:
- у відзиві на апеляційну скаргу позивач:
1) навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції, вказавши, що у зв`язку з розглядом зазначеної справи у суді апеляційної інстанції позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.;
2) заявив, що докази, які підтверджують понесення ним всіх судових витрат, будуть подані до суду у строк, передбачений ч. 8 ст. 129 ГПК України;
3) просив судові витрати, пов`язані з розглядом цієї апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, покласти на відповідача та врахувати заяву позивача про те, що докази судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, будуть надані до Північного апеляційного господарського суду у строк, передбачений ч. 8 ст. 129 ГПК України (а.с. 202);
- заява позивача ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат, до якої додані докази понесення витрат на правничу допомогу, надійшла до суду 10.07.2026, тобто у п`ятиденний строк після прийняття судом апеляційної інстанції постанови (07.07.2026).
Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання позивачем, як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.
Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;
- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
На підтвердження факту понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії:
- укладеного з Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнська адвокатська допомога» договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 180330/ЦГЗК від 30.03.2018 з додатковими угодами № 2056 від 30.12.2022, № б/н від 01.11.2023, №1/25 від 09.01.2025, №2/25 від 23.12.2025 (а.с. 243-253);
- акту прийому-передачі отриманої професійної правничої допомоги до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180330/ЦГЗК від 30.03.2018 № 22 від 08.07.2026 (а.с. 254);
- рахунку на оплату № 22 від 08.07.2026 на суму 25 000,00 грн. (а.с. 256);
- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Ботвінко Р.А. № 2622 від 03.09.2012 (а.с. 241);
- довіреності № 1600-28.10.25/01 від 28.10.2025 (а.с. 239).
Під час розгляду справи № 910/16011/25 інтереси позивача представляв адвокат Ботвінко Р.А. на підставі довіреності № 1600-28.10.25/01 від 28.10.2025.
Колегією суддів встановлено, що Ботвінко Р.А. є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2622 від 03.09.2012. 
В суді апеляційної інстанції правова допомога надавалася позивачу на підставі договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 180330/ЦГЗК від 30.03.2018 з додатковими угодами (далі - Договір), укладеного між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнська адвокатська допомога», згідно умов п. 1.1 якого позивач доручає, а Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надати позивачу правову допомогу (юридичні послуги) з питань, що виникають в 
Згідно умов додаткової угоди № 2/25 від 31.12.2025 адвокатське об`єднання зобов`язалось надавати позивачу правову допомогу (юридичні послуги), серед іншого - здійснювати представництво та захист інтересів позивача у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій відповідно до підсудності, встановленої Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України (п. 2).
У п. 3 вказаної додаткової угоди сторони погодили надання погодили надання адвокатським об`єднанням наступного обсягу правової допомоги (юридичних послуг) на користь позивача:
3.1 Консультування, підготовка всіх необхідних процесуальних документів та представництво інтересів (вчинення процесуальних дій в інтересах) клієнта у суді першої інстанції;
3.2 Консультування, підготовка всіх необхідних процесуальних документів та представництво інтересів клієнта під час апеляційного провадження;
3.3 Консультування, підготовка всіх необхідних процесуальних документів та представництво інтересів клієнта під час касаційного провадження.
Сторони домовились про те, що винагорода Адвокатського об`єднання (гонорар) за надану згідно із умовами даних Додаткових угод Допомогу, відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є фіксованою за супроводження кожної справи у суді кожної інстанції, не змінюється в залежності від обсягу послуг / витраченого часу в справі. Розмір винагороди (гонорару) встановлюється Додатком № 1 до даних Додаткових угод, який є її невід`ємною частиною та змінюється в залежності від виду спору, його складності та судової інстанції, на розгляді якої перебувала справа (п. 4 Додаткової угоди).
У Додатку № 1 до вказаної додаткової угоди сторони визначили, що винагорода Адвокатського об`єднання (гонорар) за надану в господарських спорах в суді апеляційної інстанції правову (правничу) допомогу у простому спорі (ціна позову не перевищує 1 000 000,00 грн. - примітка суду) становить 3 % від ціни позову, але не менше 25 000,00 грн.
На виконання умов Договору та Додаткових угод до нього 08.07.2026 між позивачем та Адвокатським об`єднанням підписано Акт № 22 прийому-передачі отриманої професійної правничої допомоги до Договору, в якому міститься опис наданої правничої допомоги (вивчення змісту апеляційної скарги ТОВ «Спецшина Україна» на рішення Господарського суду м. Києва від 07.05.2026 у справі № 910/16011/25, підготовка та подання відзиву на відповідну апеляційну скаргу; участь та представництво інтересів клієнта у судовому засіданні в режимі відеоконференції; підготовка проєкту заяви про ухвалення додаткового рішення (стягнення витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції) в межах справи № 910/16011/25) та погоджений сторонами розмір винагороди (гонорару) у фіксованому вигляді у сумі 25 000,00 грн.
Оплата клієнтом отриманої допомоги здійснюється протягом сімдесяти календарних днів після підписання сторонами Акту прийому-передачі отриманої професійної правничої допомоги («Акту надання послуг») за супроводження конкретної судової справи у суді кожної інстанції, а також отримання Клієнтом відповідних рахунків від Адвокатського об`єднання (п. 6 Додаткової угоди).
Враховуючи, що доказів оплати наданих послуг матеріали справи не містять, колегія суддів зауважує на тому, що не є підставою для відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутність надання доказів їх оплати позивачем, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Вказана правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13.07.2010; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07.11.2013.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання позивачу Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнська адвокатська допомога» послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом апеляційної інстанції, слід зазначити таке.
Частинам 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідач письмових заперечень до суду апеляційної інстанції не подав.
Водночас, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/1929/19 від 09.06.2022.
За практикою Верховного Суду у справах №756/2114/17 і №911/3386/17 зазначено, що оскільки правова позиція позивача в судах попередніх інстанцій не змінювалася, то не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу відповідачу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права, бо відповідач не міг бути необізнаним із позицією позивача, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи й доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, отже підготовка цієї справи в суді касаційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи.
Колегія суддів зазначає про те, що з матеріалів справи слідує, що правова позиція позивача не змінювалась протягом розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, представництво його інтересів здійснювалось тим саме адвокатським об`єднанням, адвокат, який складав відзив на апеляційну скаргу був обізнаний з обставинами даної справи.
З огляду на ступінь складності справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений ним час на надання таких послуг, колегія суддів вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції, отже їх розмір є необґрунтованими у зазначеному вище розмірі.
Враховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ними витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, колегія суддів, дійшла висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу не відповідає критеріям обґрунтованості, розумності, співмірності та пропорційності, а також у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг є завищеним, а відтак стягненню підлягають витрати позивача у загальній сумі 15 000,00 грн.
Таким чином заява Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат задовольняється частково.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 244, 252 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецшина Україна» (02022, Україна, місто Київ, вулиця Євгена Сверстюка, будинок 19 офіс 710; ідентифікаційний код ЄДРПОУ 35551613) на користь Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (50066, Україна, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 00190977) витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.
3. В іншій частині вимог заяви Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат відмовити.
4. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.
5. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 24.08.2026.

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді П.В. Горбасенко

Н.М. Спаських