СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 серпня 2026 р. Справа № 480/10807/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 03.02.2015 до 18.07.2023 він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.07.2023 № 219 його звільнено зі служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. З огляду на надані відповідачем відомості позивач встановив, що відповідач не враховував щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", при обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення, визначеної статтею 10-1, частиною третьою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за 2015, 2016, 2017 рік. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та зазначає, що невиплата матеріальної допомоги на оздоровлення у 2015, 2016 та 2017 році з урахуванням у складі грошового забезпечення для її обрахунку вказаної додаткової грошової винагороди порушує його конституційні права та законні інтереси. Просив позов задовольнити.
Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що з огляду на положення Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України 15.11.2010 № 595, та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), спірна додаткова грошова винагорода не входить до переліку складових грошового забезпечення військовослужбовців, з урахуванням яких визначається розмір грошової допомоги на оздоровлення. Вважає, що виплативши позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення без урахування у складі грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в межах наданих повноважень. Просив у задоволенні позову відмовити. Також звертає увагу на недотримання представником позивача вимог до форми позовної заяви, у зв`язку з чи її необхідно залишити без руху, та неналежне оформлення довіреності представником, у зв`язку з чим позовну заяву слід вважати такою, що подана особою, яка не підтвердила свої повноваження щодо її підписання та подання, а тому позовну заяву необхідно повернути. 
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.
Суд встановив, що позивач з 03.02.2015 до 18.07.2023 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира 27 реактивної артилерійської бригади (по особовому складу) від 10 липня 2023 року № 76-РС позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" (у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Наказом від 18.07.2023 № 219 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.5).
У 2015, 2016 та 2017 році позивачу виплачена матеріальна допомога на оздоровлення, однак без урахування у складі грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (а.с.5 на звороті, а.с.6).
Суд вважає, що виплата позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення у 2015, 2016 та 2017 році без урахування у складі грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. № 889, є необґрунтованою та суперечить вимогам чинного законодавства з огляду на таке.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі – Закон), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Засади грошового забезпечення військовослужбовців визначені у статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до якої до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України (частини 2, 3, 4 статті 9 Закону).
Тобто, вказаний Закон передбачає повноваження Кабінету Міністрів України щодо встановлення розміру грошового забезпечення військовослужбовцям.
Кабінет Міністрів України постановою від 22 вересня 2010 р. № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (чинною на час виникнення спірних правовідносин) установив щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби – у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення (підпункт 1 пункту 1 цієї постанови).
З аналізу наведеної норми слідує, що додаткова грошова винагорода є щомісячною, має постійний характер, а тому входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців.
На підставі частини третьої статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Матеріалами справи підтверджується, що до липня 2023 року позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . У листопаді 2015 року, жовтні 2016 року та у вересні 2017 рок позивачу виплачена матеріальна допомога на оздоровлення, однак без урахування у складі грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій".
Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що розрахунок грошової допомоги на оздоровлення позивача повинен був проводитися з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Зважаючи на викладене, суд не враховує твердження відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України 15.11.2010 № 595 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, та, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що до спірних правовідносин не має застосовуватися вказана Інструкція, оскільки її положення звужують обсяг встановлених Законом прав військовослужбовців.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17 (провадження № 11-281апп21) наголосила, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.
Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.
Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", а не Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України 15.11.2010 № 595.
Нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено право військовослужбовців на виплату грошової допомоги на оздоровлення.
З огляду на зазначене до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України 15.11.2010 № 595, в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховуються одноразові додаткові види грошового забезпечення, щомісячної додаткової грошової винагороди.
Відтак щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. № 889, до розміру грошового забезпечення позивача, з якого обраховується матеріальна допомога на оздоровлення.
Крім того, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на недотримання представником позивача вимог до форми позовної заяви та неналежне оформлення довіреності представником, у зв`язку з чим вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотань військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2, 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Відповідач зазначає, що відповідно до пункту 2 частин 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема, відомі номери засобів зв`язку, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету сторін та інших учасників справи. При цьому в позовній заяві таких відомостей щодо позивача та його представника немає, що є підставою для залишення позовної заяви без руху. Однак суд звертає увагу, що, зокрема, номери засобів зв`язку зазначаються в позовній заяві в разі їх наявності, а незазначення відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету позивача та його представника є незначним недоліком з огляду на фактичне подання позовної заяви до суду через підсистему "Електронний суд".
Що стосується твердження відповідача на неналежне оформлення повноважень представником позивача, суд зазначає, що перевірив повноваження представника позивача підписувати та подавати від його імені позовну заяву, представляти його інтереси та визнав достатніми докази на підтвердження повноважень. Зокрема, довіреність на представництво інтересів позивача посвідчена нотаріально, що відповідає вимогам статті 59 КАС України. До позовної заяви додана її копія як і інші документи, які також подані в копіях. Також, питання про дотримання позивачем вимог до форми та змісту позовної заяви суд вирішив на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. Відтак, ознайомившись із заявленими клопотаннями, суд дійшов висновку, що позовна заява містить усі необхідні реквізити, достатні для прийняття її до розгляду та відкриття провадження у справі, а повноваження представника підтверджені належним чином та у встановлений спосіб, тому вирішив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.
З урахуванням викладеного клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви є необгрунтованими. 
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідач, виплативши позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення у 2015, 2016 та 2017 році без урахування у складі грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. № 889, не дотримався Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", така бездіяльність не може відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплатити позивачу недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у 2015, 2016 та 2017 роках з урахуванням у складі грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. № 889, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Керуючись статтями 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 10-1, ч. 3 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за 2015, 2016, 2017 рік.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 10-1, ч. 3 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за 2015, 2016, 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Л.М. Опімах