УХВАЛА

14липня 2026 року
м. Київ

справа № 130/369/24
провадження № 61-8621ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 30 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, 

ВСТАНОВИВ:

1. 28 червня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 30 квітня 2026 року.

2. Касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених 
статтею 392 ЦПК України. 

3. Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються: документи, що підтверджують сплату судового збору
у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

4. До касаційної скарги додано копію платіжної інструкції (код документа 8419-4739-4511-6491), яка не є належним доказом на підтвердження сплати заявником судового збору у встановлених порядку і розмірі, оскільки з її не змісту не можливо встановити розмір сплаченого судового збору. 

5. Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду касаційної скарги на рішення суду, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

6. Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір»
судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

7. Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

8. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною
особою - підприємцем, становить 1 відсоток ціни позову, але не
менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не
більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

9. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становив 2 920 гривень.

10. Зі змісту касаційної скарг вбачається, що заявник оскаржує постанову суду апеляційної інстанції, якою стягнуто із відповідача на користь позивача 391 431,07 грн, а також визнано за позивачем право на 1/2 частку в праві вимоги, яке виникло на підставі договору про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 05 березня 2019 року № 1, заборгованість за яким стягнена рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2021 року у справі № 711/873/20 на користь відповідача.

11. Зі змісту оскаржуваного судового рішення встановлено, що розмір заборгованості за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 05 березня 2019 року № 1, яка стягнута рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2021 року, яке набрало законної сили 03 вересня 2021 року (справа № 711/873/20), становить 5 952 000,00 грн. 

12. Таким чином, 1 % ціни позову перевищує 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подання позову, а тому розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання до суду позовної заяви, мав становити
14 600,00 грн (2 920,00 грн х 5).

13. Враховуючи вимоги касаційної скарги, заявник за подання цієї касаційної скарги має сплатити судовий збір у розмірі 23 360,00 грн
(15 140, 00 * 200 % * 0,8), що не перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

14. Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

15. Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

16. Крім того, відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

17. Вінницький апеляційний суд повний текст судового рішення склав 04 травня 2026 року, тому останнім днем касаційного оскарження даної постанови, з урахуванням частини третьої статті 124 ЦПК України, є 03 червня 2026 року.

18. Вказану касаційну скаргу заявник подала 28 червня 2026 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, і заявляє клопотання про поновлення цього строку. В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції вручена відповідачу шляхом її направлення в електронний кабінет 12 травня 2026 року. Строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин, пов`язаних зі станом здоров`я особи, яка подає касаційну скаргу. Протягом усього строку на касаційне провадження заявник перебувала у стані тимчасової непрацездатності, що підтверджується медичним висновком про тимчасову непрацездатність від 20 лютого 2026 року № 1111-35СК-5ВАХ-Р75С (за період з 20 лютого 2026 року по 25 червня 2026 року). Таким чином, тимчасова непрацездатність тривала безперервно як протягом усього строку на касаційне оскарження, так і на момент його спливу, що об`єктивно перешкоджало своєчасній підготовці та поданню касаційної скарги. Крім того, неможливість вчасного звернення була зумовлена також погіршенням стану здоров`я особи, яка подає касаційну скаргу, у зв`язку з чим у період з 10 по 24 червня 2026 року вона перебувала на лікуванні, що підтверджується випискою з медичної карти від 24 червня 2026 року № 444. 

19. Однак, наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

20. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року
у справі № 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

21. У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року
у справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

22. На підтвердження обставин щодо неможливості вчасного звернення із касаційною скаргою у зв`язку з погіршенням здоров`я заявника остання надала копію медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 20 лютого 2026 року № 1111-35СК-5ВАХ-Р75С та копію виписки з медичної карти від 24 червня 2026 року № 444. 

23. Разом з цим, зі змісту копії медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 20 лютого 2026 року № 1111-35СК-5ВАХ-Р75С не вбачається, що зазначений медичний висновок про тимчасову непрацездатність стосується саме заявника, оскільки у ньому не зазначено відповідних ідентифікуючих ознак (ПІБ, ідентифікаційний номер). 

24. Зі змісту копії виписки з медичної карти від 24 червня 2026 року № 444 вбачається, що заявник ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні у період із 10 по 24 червня 2026 року. 

25. Верховний Суд враховує, що амбулаторне лікування це допомога, яку пацієнт отримує без госпіталізації до лікарні. Таке лікування не обов`язково супроводжується абсолютною ізоляцією пацієнта, а відповідних доказів цього заявником не надано.

26. Крім того, посилання на обставини перебування заявника на амбулаторному лікуванні у період з 10 по 24 червня 2026 року не є поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження, з огляду на те, що тридцятиденний строк на подання касаційної скарги з моменту складення повного тексту оскаржуваного судового рішення розпочався 04 травня 2026 року (оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції отримана заявником 12 травня 2026 року, що підтверджується наданою заявником карткою про рух документа). 

27. Отже, перебування заявника на амбулаторному лікуванні у період з 10 по 24 червня 2026 року не свідчить про неможливість подати касаційну скаргу у межах строку на касаційне оскарження.

28. Касаційний суд зазначає, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України.

29. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про неповажність зазначених заявником причин пропуску строку на касаційне оскарження. 

30. Тому, заявник має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне провадження, в якій навести інші поважні підстави для поновлення такого строку.

31. Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, а також подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, вона відповідно до вимог
частини другої та третьої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

32. Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 30 квітня 2026 року залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Якщо заяви про поновлення строку на касаційне оскарження не буде подано заявником у встановлений судом строк це може бути підставою для відмови у відкритті касаційного провадження. 

У разі невиконання у встановлений судом строк інших вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш