ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 вересня 2026 року
м. Київ
справа № 752/19352/24
провадження № 51-3992км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року про відмову у відкритті провадження стосовно ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора і, крім іншого, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 3 028 000 гривень.
Не погодившись із визначеним розміром застави, прокурор подав на вказане рішення апеляційну скаргу.
Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржене судове рішення та призначити новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора, суддя апеляційного суду своє рішення мотивував тим, що оскаржуване судове рішення в частині визначення розміру застави не підлягає апеляційному оскарженню.
Однак, такі висновки, на думку касатора, хибні та суперечать положенням статей 392, 394 КПК України, оскільки ухвала суду в частині визначення розміру застави ухвалювалася у межах вирішення питання про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тоді як визначення застави є невід`ємною частиною цього рішення і саме тому воно підлягає апеляційному оскарженню.
Сторона захисту подала заперечення, в якому просить залишити оскаржуване судове рішення без змін. Також наголошує, що в подальшому суд взагалі зменшив розмір застави до 908 400 гривень, після внесення якої ОСОБА_6 звільнили з-під варти.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримав доводи касаційної скарги щодо незаконності ухвали апеляційного суду і просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах касаційної скарги.
За правилами ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора і, крім іншого, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначено заставу, що складає 3 028 000 гривень.
Не погодившись із судовим рішенням в частині визначення розміру застави, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.
Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року на підставі ст. 399 КПК відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора.
Обґрунтовуючи свій висновок, суддя апеляційного суду у своєму рішенні вказав, що прокурор оскаржує розмір визначеного судом альтернативного запобіжного заходу у виді застави, що не може бути предметом апеляційного оскарження.
Колегія суддів Верховного Суду вважає такий висновок суду апеляційної інстанції необґрунтованим та таким, що не узгоджується із вимогами кримінального процесуального закону.
Так, приймаючи оскаржуване рішення, суддя апеляційного суду не врахував, що у разі, коли слідчий суддя або суд під час розгляду клопотання слідчого чи прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або продовження строку його дії дійде висновку про необхідність визначення підозрюваному або обвинуваченому розміру застави, то такий захід забезпечення кримінального провадження, який є альтернативою запропонованому/обраному триманню під вартою, не може вважатися окремим запобіжним заходом, а є складовою частиною кінцевого підсумку розгляду відповідного клопотання слідчого чи прокурора.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Поряд з цим, як визначено ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Так само у ч. 5 ст. 394 КПК України передбачено, що ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.
Положеннями ст. 422-1 КПК України визначено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Отже, із наведеного слідує, що процесуальним законом передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, а оскарження альтернативного запобіжного заходу у виді застави, визначеного разом з основним в ухвалі місцевого суду, не може розглядатися як оскарження іншого запобіжного заходу.
Такі висновки узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, що викладена у постановах від 25 серпня 2025 року (справа № 589/717/24), 03 квітня 2025 року (справа № 368/1158/23) і 23 грудня 2025 року (справа № 214/4857/22).
Ураховуючи наведені обставини, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про те, що порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені суддею апеляційного суду, є такими, що істотно вплинули на обґрунтованість та вмотивованість прийнятого рішення, що є підставою для його скасування.
Таким чином, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу судді Київського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року про відмову у відкритті провадження стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_7  ОСОБА_2 ОСОБА_3